To léto, kdy umřela.
Těžko se to popisuje.
Musela byste tam být.
Znáte hranici mezi pořádkem a šíleným chaosem?
Pět milimetrů skla.
Táhněte do hajzlu!
Tloušťka výlohy. Nic víc.
To je ta hranice.
Zpátky!
A to léto tu výlohu rozbili.
Rozbíjeli ji noc co noc.
A ten váš Errol tam byl taky, stejně jako všichni.
A pak, o tři týdny později...
volala jeho sousedka.
V jednom z bytů dole se někdo hádá.
Ona křičí!
On chce asi vykopnout dveře!
Tak. Koukejte dopředu na mě.
Koukejte na mě.
- Dívejte se dopředu. - Pate. Hej.
My jsme hasiči. Nehýbejte se.
- Na mě. - Pate, vzbuď se.
Probuď se. Pate, no tak.
Pate!
TRESTNÍ REJSTŘÍK
Děsíš ho. Pojď sem.
Takže se ti líbí, Liso?
Liso?
Jo. Je úžasnej.
Tak co myslíš? Tati?
Tati?
Jo. Teď se na to dívám.
No a?
Je to dobrý. Fakt jo.
Ale na něčem jsme se domluvili, viď?
Je tvůj. Takže ho musíš venčit.
Musíš ho krmit. A neseš za něj odpovědnost.
Víš, klidně můžeme dělat hezké věci.
Je to úplně normální.
Není to nic špatného.
Liso?
Víš, tvoje máma...
Chtěla jenom, abys byla šťastná.
Kdy už přijdeš z práce?
Už za chvilku.
Tos říkal i včera. A předevčírem.
No, brzo budu doma. Slibuju. Už brzo.
Dobrou noc, tati.
Dobrou, beruško.
Mathisi, zatýkám vás pro podezření z vraždy Adelaide. Můžete mlčet.
Co řeknete, může být použito proti vám.
Pusťte ho!
- Patty! - Nasaďte mu pouta!
- Patty. - Uklidni se.
- Mami! - No tak.
Jdu s tebou.
Jsem tady.
Takže jste zatkli jejího přítele. Dobře.
Ale čas běží. Máme 24 hodin.
Stojíme za vámi, Dane.
A to má znamenat co? To, že stojíte za mnou.
V čem je to tentokrát jiné?
No, tentokrát je to trochu ožehavé.
Ožehavé? Kvůli čemu?
Bylo by vhodné ho exemplárně potrestat.
V poslední době působíme neschopně.
Exemplárně? Kvůli těm nepokojům.
Popřemýšlejte o tom.
Pět nocí rabovali a zakládali požáry a bůhví, co dalšího napáchali.
Bože.
Tak co ten narativ změnit? O to nám jde.
Pozatýkat je.
Udělat z nich padouchy?
- To chceme prezentovat? - Ne.
Jenom to uvádím do souvislostí.
Rozhodněte se, jak chcete.
Ruce a šaty od krve?
ZÁZNAM 20.09.2011
Jo. Byl celý od krve oběti.
To neznamená, že ji pobodal, ne?
Mohl ji držet v náručí.
- Jasně. - Oni to ale budou tvrdit.
MATHISOVA HAVÁRIE
- Tak. Jedou, kluk sedí vzadu. - A bum.
Už něco spáchal?
V roce 2005 na něj sousedi volali policii. Byl to puberťák, nic z toho nebylo.
- Ukážeš mi ten protokol? - Jo.
Pohádal se s tátou, ale ten se soudit nechtěl.
A s tou obětí? Nebo s nějakou jinou partnerkou?
- Ten kluk... - Patrick.
- Něco z minulosti? - Nic.
Ale byl v zamčené ložnici, bez klíče.
Ten chudák celou tu parádu musel slyšet.
Ona nemá rodinu?
Ne. Vyrůstala v ústavech, nepochybně se vším všudy.
- A on není jeho otec? - Stoprocentně.
Patrick je výsledek úletu v opilosti, zřejmě jednorázovky.
Asi jedné z mnoha.
Měla slabost pro černochy.
Já se do ní nenavážím.
Jenom říkám, že každej má nějakej vkus.
Jenom já opíchám cokoliv, co se hýbe.
No jo. Tak jim jako důkaz předložíme ten záznam z kamery.
Mezitím sežeňte svědky. Tu volající, co tvrdila, že tam Errol byl.
Vyslechneme každého, kdo z toho bytu vyšel.
Místní lidi s násilnickou minulostí.
Potřebuju DNA všech, co v tom bytě byli. Mám dost požadavků,
ale dostaneme ho hmatatelnými důkazy.
- Pokud to sám nevyklopí. - Kdoví.
Šéfe, promiň, ale co máš za problém?
Problém? Tony, problém mám s rozsahem poranění.
Pokousání? To se přece nestane jen tak.
On u sebe ani nenosí nůž.
- To nevíme. - Nevíme?
V minulosti ho šacovali devětkrát. Devětkrát.
Neměl ho u sebe ani jednou.
Takže problém mám s tím, Tony, že potřebuju fakta.
Vidět, že už se někdy násilí dopustil.
Ano? Spokojení? Úžasný.
Než začneme, můj klient
si připravil krátké prohlášení, které mám přečíst.
„Jsem připraven spolupracovat při vyšetřování vraždy mé partnerky
Adelaide Burrowesové, k níž došlo dne 20. září 2011.
Ale v důsledku traumatu, jež jsem po její smrti utrpěl,
si od chvíle, kdy jsem vstoupil do svého bytu č. 616 v Manningham Flats,
do probuzení v nemocnici nic nepamatuji.“
Dobrá, beru na vědomí.
Zároveň ale vím, že magnetická rezonance žádné trauma neprokázala.
Víte, proč tu jste?
Pane Mathisi?
Žena, s níž jste byl pět let, Adelaide Burrowesová,
byla nalezena ubodaná ve vašem společném bytě číslo 616 v Manningham Flats.
Pan Mathis dále uvádí, že v předpokládaném čase smrti
slečny Burrowesové v bytě nebyl.
Zrovna si hledal práci.
Práci?
Takže si vzpomínáte?
Na to předtím ano.
A kde jste ji hledal?
VIP Cuts. Je to holičství.
Aha, holičství.
A viděl jste se tam s někým? Mluvil jste s někým?
- Ano. - S jistým Mostaphou Demirem.
Mostapha Demir.
- Jak to, že jsme to nevěděli? - Já se Cardony ptal.
O alibi neřekl ani slovo.
Fajn. Tak tam spolu zajeďte a toho Mostaphu najděte.
My tě nezklameme, neboj, šéfe.
Ne, Kime. Chci fakta.
- Radši hned než se pak točit v kruzích. - Jo.
Šéfe, volá vám zástupce komisaře.
Už potřetí.
Dane, tady velitel Bloom. To zatčení se vám povedlo.
Přeju hodně štěstí.
Jak víte, hodně se to probírá v médiích a...
Tati, kde jsi?
SVĚDECKÁ VÝPOVĚĎ NEPŘÍČETNÝ
Chtěl jsi Marcelle říct o té omeletě.
Dane. Tady zase Laurie.
- Jestli něco potřebujete... - O omeletě?
Už vím, o omeletě. Dobře.
- Můžeš mi dát Marcellu, prosím? - Jo.
- Díky. - Chci mluvit s šéfinspektorem.
Jsem z oddělení PR. Poslyšte, ohledně formulace...
- Marcello. - Ano?
Chtěl jsem jen říct... Myslel jsem, že jsme to probírali.
- Bez rajčat. - Bez rajčat?
Žádná rajčata.
Dane, to jsem zase já.
Vypadá to, že ho obviníme?
Dáte mi prosím zase Lisu? Díky moc.
Holčičko, hotovo, řekl jsem jí to.
Kdy přijdeš domů?
Už brzo.
Šéfe, Mostapha Demir je v místnosti 4.
Tony a Kim se ptají,
jestli ho vyslechnete, nebo to mají udělat oni.
Ano.
Vyslechnete ho vy, nebo oni?
Ano, oni. Jo a Denise?
Zjistěte, kdo měl směnu u sv. Lukáše. Kdo Errola navštívil?
Třeba jeho otec. Jak dlouho tam byl a kolikrát?
Hegarty.
Dobrý den, tady Julie z Nemocnice u sv. Lukáše.
Patrick Burrowes už je na pokoji.
Jak je na tom?
Lépe než před 24 hodinami. Je při vědomí.
Vím, že to je nadlouho, ale můžu si s ním popovídat?
Zeptám se ošetřujícího týmu. Vydržte chvilku.
- Zvuk z místnosti 4, prosím. - Ano, šéfe.
Tak, teď vám ukážu nějaké fotky.
Jestli uvidíte toho muže, co u vás byl, tak tu fotku označte.
Nemáme na to celej den. Je tam, nebo ne?
Tenhle? Jo?
Díky, pane Demire.
- Šéfinspektor Hegarty? - Jo.
Podle doktora Connora to zvládne. Ale jen na pár minut.
- Děkuji moc. - Není zač.
Tak můžete jít.
Tak pojďte.
Neloudejte se.
Musíš mě nejdřív chytit.
Chyť mě, jestli to dokážeš.
Už tě mám.
Je pryč.
Kam utekl?
Do díry.
To bylo těsné.
Ty malej...
Ahoj, Patricku.
Já jsem Dan.
Jsem policista.
Je ti dobře?
Kde je máma?
Máma tu není.
Kde je Errol?
Nemáš hlad?
Mám.
To je dobře.
A co máš rád?
Těstoviny? Hranolky?
Zmrzlinu? Želé?
Želé ne.
Dobře. Tak to s ním nebudeme přehánět.
Kdo u vás vaří?
Errol.
A Errol s tvojí mámou vychází dobře?
Nikdo se nerozčiluje?
Nehádají se?
Errol nikdy nezvýšil hlas?
Vzpomeneš si, co řekl, co dělal, když ten hlas zvýšil?
Jednou večer... se pohádali.
Jak se hádali?
Křičeli.
A kvůli čemu?
Kvůli penězům.
Penězům?
Jo.
Patricku...
co říkal?
Co mámě řekl?
Něco nového?
Jo. Zlepšuje se to.
Je v pohodě?
Ví něco?
Paní Mathisová, mě zajímají jen fakta.
Errol je dobrý člověk.
Je tomu klukovi oddaný.
Pan Mathis tu není?
Ne.
Musel zpátky do práce.
- Dobře. - Jo.
Jsou ještě teplý.
- O co jde? - Strana sedm.
Co ten chlap?
- Chlap? Který? - Jak jsem s ním mluvil.
- V holičství. - Jo, s tím jsme mluvili.
Nezná vás. Nevzpomíná si.
Takže... tak.
Ale já ho viděl. Mluvil jsem s ním.
NOVÉ ZÁBĚRY Z RABOVÁNÍ
Co vaše paměť, nevybavil jste si něco?
Víte, jak se tomu říká, že?
- O co jde? - Agresivní nakupování.
To nejsem já. To je nějaká trapná fotomontáž.
Takže jste se rabování neúčastnil?
Našli jsme u vás nějaké oblečení ještě s cedulkami.
Předpokládám, že účtenky máte.
Já nekradu.
Promiňte, souvisí to s případem?
Víte, jak jste se s Adelaide hádali.
- Hádali? - Jo. Povíte mi o tom?
- My se nehádali. - Errole...
Snažím se vám pomoct.
Můj klient nikdy žádný násilný čin nespáchal, vůči nikomu.
No, otisky zubů na těle oběti odpovídaly těm vašim, Errole.
- Zubů? - Vysvětlíte to?
O co jde?
Máme svědkyni, která nám ten den zavolala kvůli hádce ve vašem bytě.
- Já to nebyl! - Nepamatujete si, ne?
- Ne... - Tak jak to víte?
- Prostě to vím. Jo. - Jo? Takže si to pamatujete?
No jo.
To je hezký.
Chápete, co dělají? Chtějí mě vytočit.
Poslouchejte mě.
Na mě si prostě nepřijdete.
Já ji miloval.
Měli jsme se brát.
- Měli jste se brát? - Jo.
A kde máte prsten?
Děláte si prdel?
Moje holka je mrtvá! A její vrah běhá na svobodě.
Běhá si tam, a vy jste tady.
Vyptáváte se na prsten. Vzpamatujte se! Ona je mrtvá! Není tady!
No tak!
Tak co teď?
Uvidíme, co řekne prokuratura.
Jestli nám to obvinění schválí.
Dobře. To rád slyším. „Já to nebyl. Já nekradu.“
Proboha. Vždyť to je lhář jak vyšitej.
Vrah to být nemusí.
Jsou to zvířata.
Něco ti povím. My tu válku prohráváme.
A je to tady.
Co?
Dej si pozor na pusu.
- Jo? - Jo.
Občas se necháš unést.
Nevykládám to na potkání.
- DNA a otisky? Jak to vypadá? - DNA a otisky?
Jo, z místa činu. Kdo v tom bytě ještě byl?
Včera jsme to prošli.
Všechny, kteří měli záznam v rejstříku, jsme vyloučili.
Máme toho správnýho.
Štěňátko se Lise líbí?
Mě teda sere ten puch.
- Aspoň že ona má radost. - Jo. To bych asi neřekl.
Je to těžký na zpracování.
Jedenáct.
Mezi rentgenem a tou dírou v zemi uběhlo 11 dní.
Ke konci už na nic nebyl čas.
Dane. S prokuraturou to nedopadlo?
- Co přesně řekli? - Jo, no.
Prý na obvinění nejsme připravení.
Že potřebujeme víc jasných, hmatatelných důkazů.
Bože.
- Takže jste chtěl víc času? - Jo. Teď zrovna o to požádáme.
Tati, kdy už přijedeš?
- Brzo. - Tati, to štěně tě potřebuje.
Aha, tak ty mu rozumíš?
Šéfe, jsem tu se superintendantem.
Drahoušku... A dají nám teda víc času?
Marcella se přehrabovala v máminých šatech.
Jo...
- Máme posudek duševní způsobilosti. - Co?
Errol to nemusí zvládnout.
Tati?
Takže ho můžeme držet 24 hodin.
- To nestihnu... - A pak ho obvinit, nebo pustit.
Já ale potřebuju tři dny. Řekni jim to, ksakru.
- Vše v pořádku? - Prokrista.
Na oblečení mojí ženy nehrabte.
Ale jestli je toho na vás moc a je moc brzo,
nikdo vám to vyčítat nebude.
Ne. To neříkám.
- Kdy už přijdeš? - Brzo. Doma budu...
- Stojíme za vámi. Však víte. - Už brzo.
Za mnou. Dobře.
Dobře.
Tipla bych si, že jste se zapomněl najíst, pane.
Neříkejte mi furt pane.
Je to zvyk.
Takže jsem se dívala na ty důkazy. Ne že byste potřeboval konzultaci.
- Stejně mi to řeknete, co? - No...
Tak šup. Poslouchám.
Když vezmu, že nemá alibi, máme ty krevní testy, ty otisky zubů...
- Zubů? - Ta tísňová volání.
Ten kluk byl v tom bytě u toho, pak Mathis utekl z místa činu
a narazil do náklaďáku.
Těžko říct, co? Co se doopravdy stalo?
Bylo to úmyslný? Hráblo mu?
Jí totiž nikdy předtím neublížil.
Nikdy nikomu nezkřivil ani vlas.
- Jen říkám, že mně osobně a objektivně... - Máme toho správnýho.
Denise.
Šéfe, ptala jsem se Tima a Connora,
kdo podezřelého navštívil, když ležel u sv. Lukáše.
Prý jenom jeho máma.
Nikdo jiný? Co otec?
Nikdo. Tak mi to řekli.
Pan Mathis?
Tak tady se skrýváte?
Co to děláte?
Sázím kytky.
Sázíte?
To je pokrok, viďte?
Zkoumal jsem Errolovu minulost.
Prý jste v roce 2005 měli nějaké problémy.
Errol dokončil školu.
Vaši sousedé nám nahlásili nějaké výtržnosti.
To nic nebylo.
Prý to tak bylo skoro každý večer. Mezi vámi dvěma, tátou a synem.
- Jste všichni stejní. - Nekritizuju vás.
Dělal jsem, co jsem mohl.
To věřím. Je to náročné.
A bůh ví, že jsem po vás nepřišel házet kameny. To mi věřte.
- Moje žena... - Co? Jste rozvedený?
Umřela.
Před šesti měsíci.
Dali mi dva týdny volna.
Tak to mě mrzí.
- Máte děti? - Jedno.
Dceru. Ta to nesla nejhůř.
Takže...
Jak to s ní řešíte?
Jak to řeším?
Jak to řešit, když se někomu zhroutí svět?
Koupil jsem jí psa.
- Psa? - Jo, tím to napravím, co?
No, člověk dělá, co může.
A kde může.
Tady. Podívejte se.
Kde jste to vzal?
U ní doma. Můžete si ji nechat.
Je to kopie. Nechte si ji.
Chodívala vám sem s tím klukem často pomáhat?
Určitě to pro ni bylo důležité.
Jo.
Víte, jaký měla život.
Svou rodinu neměla.
Vyrůstala v ústavu.
A pak jste tu byl vy.
Otec, kterého neměla.
Je to můj syn.
A co ona?
Kdo pomůže jí?
Nikdo?
Pane.
Pane?
Bylo mu 17.
Sedmnáct.
Errol, můj syn,
přišel domů totálně sjetej.
Jeho kamarádi čekali venku.
„Tati, potřebuju prachy.“
Co vy na to?
„Kdo si myslíš, že seš? Už žádný prachy nemáme.
Vzal jsi je ty.“
Oficiálně nic neřeknu.
To on?
Pobodal vás?
Jak k tomu přijde ten kluk?
Co Patrick?
S Errolem pod jednou střechou...
Máme ho? Máme toho správnýho?
Jestli si nejsi jistej, tak to nevadí. Stačí...
Ne. Máme toho správnýho.
Určitě. Stoprocentně.
Dobrá.
V tom případě se nám krátí čas. Zbývá jen asi sedm hodin.
Psychiatři už čekají
a prokuratura chce modrý z nebe na stříbrným podnose.
Takže co uděláme?
Errole.
Chci vám tu paměť zkusit pobídnout, otevřít vám oči.
Kvůli nám všem.
Takže vás chci s vaším svolením vzít zpátky do toho bytu, kde zemřela.
Váš advokát bude po vašem boku. Celou dobu.
Může být?
Prosím.
Tak jo.
Je to na vás.
Podíváme se.
HVĚZDA TÝDNE GRATULUJEME PATRICKOVI
- Můžu ti pomoct? - Jasně.
Tak.
- Vážně. - Miluju tě.
Vzpomněl jste si?
Ne. Vůbec.
Fakt?
Dobře.
Bože. Podívejte se na to. Počkejte chvilku.
- Marco, přijeďte s autem sem. - Ano.
LISA KDY UŽ PŘIJDEŠ DOMŮ?
- Tak jdeme. - Fajn.
- Rossi. - Všechno dobrý?
Díky moc, že jste na to kývl. Za pokus to stálo.
- Mrzí mě, jestli to nevyšlo. - Říkal jste, že bydlíte v Mile Endu?
Jo, za trest. Dům dostala žena. Já žiju zase jako student.
- Je na houby jezdit nadvakrát, ne? - Ne, to nevadí.
Yvette. Nemohla byste pana Cardonu hodit domů?
Jistě. Samozřejmě.
Jestli to myslíte vážně...
- Jo. - Zaveze vás až ke dveřím.
Kam to jedeme?
Nepotřebujete vzadu klimatizaci?
O co jde? Já myslel, že se vrátíme do věznice.
Nemám mobil. Zkusím ho najít v tom bytě.
Nevadí, ne?
Errole? Nesvítí vám tu světla.
Můžete mi někde rozsvítit?
Errole? Potmě ten mobil nenajdu.
No tak.
A je to. Děkuju.
Vy jste vlastní děti nechtěl?
Ne.
Ne?
- Nebyly potřeba. - Ne.
Měl jste Patricka.
Jak vám vůbec říkal? Errole? Táto? Taťko?
Jo. Občas.
Byl jste jeho táta. Prostě jen táta.
Vzpomínám, že když byla Lisa malá, hrozně špatně spala.
- A ten křik v noci... - Co chcete?
Jenom hledám.
- Hledám mobil. - Já ji nezabil.
Přísahám na Ježíše Krista.
- Miloval jsem ji. - No jo.
Nejsme v práci, tak z toho akorát vynechte Krista.
To já jen tak. Myslel jsem, že o Patricka třeba máte starost.
Jo. Popravdě jsem strachy bez sebe.
Jo? A co byste rád věděl?
Je v pořádku?
Málem přišel o nohy.
A prý už nebude chodit.
Takže ani ne.
Proboha.
- Hej. - Je mi zle.
To nic.
Přece se nevzdáme naděje.
No tak. V dnešní době dokážou neuvěřitelné věci. Možné je všechno.
Ptal se po mně?
- Po vás? - Jo.
Po taťkovi? Tátovi? Errolovi? Jestli se po vás ptal?
- To nevím. - A co mu řekli?
- O jeho mámě? - Jo.
- Alfa Bravo jedna. - Sakra. Moment!
Promiňte, slyším...
Co na to říct? Já nevím. Je mu šest.
Je mrtvá. Nevím, jestli to v tom věku dokáže pochopit.
Ale on je pašák, viďte? Je statečnej, že jo?
Je to hrdina, ne?
Poslyšte, předtím jsem neříkal celou pravdu.
Měl jedny džíny, takové holčičí s jednorožci.
Vím, že je to blbost.
Kamarádi se mu smáli.
Říkal jsem si, že mu ani nemůžu koupit slušný oblečení.
Džíny. To rabování.
Jo.
Takže o tom jste lhal?
- Jo. Ano. - Tehdy jste lhal?
- Lhal jste? Dobře. - Ano.
To je dobrý. Děkuju. To je dobrý.
Protože když se rozhlídnete, zjistíte, že jste do toho docela zabředl.
Takže je načase přiznat barvu.
Já si nic nepamatuju.
Dobře.
Já to neudělal. Musíte mi věřit.
Já vám věřím. Věřím, že si na to nevzpomínáte.
Ale co máte v sobě, čeho jste schopný,
to víte jenom vy. Vy a možná váš táta?
Co to má znamenat?
Ale no tak. Uvažujte.
Naboural jste to auto.
Rozbil jste toho kluka jak porcelánovej talíř.
Už toho nechte.
Proč? Vaše hlava se vás snaží ochránit. Zablokovala se.
Vy nevíte, co mám v hlavě.
- To, co bylo tady. - Ne.
- Co se tu stalo. - Ne.
- A co se děje teď. - Ne.
- Na tomhle místě. - Ne!
Na zemi v kuchyni. Jo, já ji viděl.
Přišel jsem a viděl ten masakr.
Není divu, že jste na to chtěl zapomenout.
Co to je?
To je váš mobil?
To je bezcitný. To sedí. Tohle vy děláte.
Přivedl jste mě sem a tvářil se mile. „Kde mám mobil?“
Jste nechutnej. Víte to?
LISA KÉŽ BYS UMŘEL TY
Já si tady vylívám srdce,
a vy si tam stojíte, lžete mi a překrucujete moje slova.
A moje holka je vám u prdele, co?
- Co? - Tak pojďte...
Jste jako mor.
Nic o nás nevíte. O našem vztahu.
O vašem vztahu?
- Jo. Nemůžete to chápat! - Nemůžu chápat...
- Bylo to krásný! - Krásný.
No jistě. Odpusťte. Já nic krásnýho znát nemůžu, co?
To znáte jenom vy, protože jenom vy někoho máte.
Máte rodinu. Myslíte si, že jste dokonalej?
Patrick mi tvrdil něco jinýho.
Co? Vy... Co?
- Mluvil jste s ním? - Jo.
Máte to? Co říkal? Pusťte to.
- Chcete ho slyšet? - Jo.
- Chcete slyšet, co řekl? - Prosím.
Co Patrick řekl o vás?
- Jo. - Tady.
Co říkal? Co mámě řekl?
Jednou večer...
se pohádali.
Pohádali se.
Jak se hádali?
- Křičeli. - Křičeli.
A kvůli čemu?
- Kvůli penězům. - Penězům.
Penězům?
Jo.
Patricku...
co říkal?
Co mámě řekl?
Já tě skolím.
„Já tě skolím.“
Zabil jsem Adelaide Burrowesovou.
Bodl jste ji do krku?
Jo.
A ještě někam?
Do hrudi.
Co vás...
Co vás přimělo jí ublížit?
Takovým způsobem?
Nevíte?
Prostě mi ruply nervy.
Ruply vám nervy?
Ruply mi nervy.
Dobrý den. To je Patrick.
DĚTSKÝ DOMOV BLUEBIRD
Některé věci vás nikdo nenaučí.
Něco se prostě rozumí samo sebou.
A když někdy musíte zajít dál než obvykle...
tak není potřeba se za to stydět.
Zrádkyně. Já ti to říkal. Varoval jsem tě.
Hned to rozšířila po celým internetu.
- Co? O čem to mluvíte? - Hele.
Kdysi dávno měl přítelkyni. Byla jako já.
Aha, a...
Kráva jedna blbá. Neposlouchala.
- Já to nezveřejnila. - Nikdy s ní...
Bodl ji, mockrát. Tím stejným nožem jako mě.
A teď je mrtvá.
Někdo šel za její vraždu na 24 let do vězení.
- Řekněte mi jméno svého přítele. - Ne.
#SVOBODUERROLOVI
A pořád říká, že ten chlap
ve Whitecrossu...
Že je to lempl a...
Překlad titulků: Kristina Himmerová