ЕКСКЛЮЗИВ! НАЙКРАЩИЙ У СВІТІ ПРЕС
Усім привіт. Я Шон Еванс, і ви дивитеся «Хот Ванс».
Сьогодні з нами Кріс Коул. Актор,
якого ви знаєте за улюбленою франшизою про супергероїв «Гнів Ікара». Ось-ось
має вийти «Гнів Ікара: Лабіринт», і цей рік може стати для Кріса найкращим.
СІМЕЙНА СПРАВА
Та що ж це таке. Це якийсь капець. Просто капець. Катастрофа. Але я не винна,
я виїхала вчасно, так. І будь-яка нормальна людина
це зрозуміє, і він зрозуміє, і усі усе зрозуміють.
Супер. Їдь-їдь. Це ж урок. Я маю щось зрозуміти.
Напевне, якщо я тебе пропущу, то приїду швидше. Це для карми.
Ох ти чорт! Ну от хто це здатен витримати?
Дякую, що прийшла. Що змінила плани.
Оо, ну звісно. Ти ж знаєш, для тебе – будь-що.
Я не мав часу, бо фільм ось-ось почнуть знімати.
Боже, не хвилюйся, Крісе. Я дівчина, яку все влаштовує. І в нас усе добре.
Гаразд. Добре. Знаєш, я тут думав… щодо нас… Де ж Ешлі… у цих стосунках?
Де ця прекрасна дівчина, з якою мені пощастило бути, і я гадаю,
час зробити крок вперед.
Ознайомити вас з меню?
Так, будь ласка, і детально. Ее, якщо ти не проти, я хочу їсти. Вибачте, секунду.
Ні… Оо. Оо. Так. Гаразд.
Я почну з холодних страв.
Повідомлення від Кріса Коула.
Читай.
Де ти, бляха-муха? Якщо треба, продай нирку і тягни свій дупу сюди, або звільню.
О боже!
-Між нами щось особливе. І прекрасне. -Так.
-О! Вітаю. -Ви бронювали столик?
Таке, ее, знаєш…
Бачите он того супервідомого чувака, який дивиться на мене?
Він готовий мене вбити. Так, то мій бос. І я маю віддати йому… Уу! Уу!
-Уу! Чорт! -Я, еем, відверто щасливий.
Я маю передати це, бо він вб'є мене. І цього разу насправді. Можна…
Я покличу папарацці, поки він не пішов.
Дякую.
-О божечку, то Бредлі Купер? -Де?
Не він.
Звичайний чоловік.
-Принесіть, будь ласка, води? Дякую. -Хвилинку.
Принцесо, у нас все… класно. Так, і от саме… тому, що все так класно, я відчуваю,
що ми рухаємося в напрямку, до якого ще не готові.
Мгм.
Га?
Я з головою порину у фільм, бо я так працюю… І саме тому я вважаю,
нам потрібно трохи зменшити оберти.
Стривай. Що?
Ти ж казав про наступний крок.
-Так, казав. -Ти казав, крок вперед.
-Я знаю. -І-і що?
І важливий крок, це… крок вперед… від наших стосунків… Ти розумієш?
Чекай, ти… ти натякаєш, що це кінець?
Ешлі… Ти, як і я, знаєш, що в нас є майбутнє.
Та якщо воно почнеться зараз, це вже не майбутнє.
-Ешлі. Ешлі. Ми ж будемо друзями. -Ясно.
А вони взагалі… в тебе є?
А, а сережки я заберу, вони розкішні, тож…
Гаразд.
Прощавай.
О боже, послухай ці слова. Шер співає про мене. Слухай, ось.
Намагаюсь, Шер… Намагаюсь.
-Заро, де тебе носило? -Почалось.
Я вже викручувався, як міг, тягнув час, вигадував, імпровізував; і тобі пощастило,
що в дитинстві я перемагав у конкурсах з імпровізації, бо, повір,
сьогодні була одна з найкращих моїх вистав. Але я сказав значно більше,
ніж написав учора ввечері, і тому Ешлі, можливо,
відчула біль розриву стосунків глибше через тебе.
Через мене… Ти звинувачуєш мене? Ти… серйозно?
Так. Часом за таку некомпетентність… ти заслуговуєш на
звільнення.
То звільни мене!
Нізащо.
Це усе через фільм?
Знаю, я параноїк, бо якщо третя частина пролетить, поки знімаємо четверту, мене не
візьмуть у п'яту і шосту.
І що? Ну й нехай. Нестрашно. Нарешті, як нормальний актор, матимеш час і для інших
речей.
-Мене попередили, що сценарій примітивний. -Тому що він примітивний. І дуже
незрозумілий. У них там Санта з універмагу – скандинавський терорист.
Це різдвяний фільм. Римейк «Міцного горішка» і «Дива
на Тридцять четвертій вулиці»; Санту викрадають.
А чому ти спочатку їдеш в Антарктику, а потім гасаєш з оленями-смертниками?
Тобі не здається, що це тупо?
Ні. Це ж «Міцний горішок», «Диво на Тридцять четвертій вулиці» і «Швидкість».
«Швидкість» – це «Міцний горішок» в автобусі.
-Ти зараз навмисне мене заплутуєш. -Ні, я просто кажу, що все треба
переписати, і навіть знайшла класного сценариста.
Гаразд, у мене ідея. Завтра… знайдемо класного сценариста.
Я перегляну всі списки агентів. Приїжджай о восьмій тридцять.
Та спершу… розгрібеш свої косяки і забереш мої речі від Ешлі.
Ні, боже, благаю, ні, Крісе. Коли ти подарував сережки Кіммі та Вітні, мені
було так важко твої речі забирати. Я ніби могили грабувала.
Про що ти говориш? Там лишилися мої «джорданси» з автографом. Гімалайська
теніска. Я не забрав книжку «Сміливість не подобатися». А ще там моя білизна, люди
таке продають. Тож, у мене о восьмій тридцять. І привези лате, з молоком
справжньої корови.
Таке взагалі ще є? Так? Чи його вже закенселили?
-Я знаю, монотонно… Я знаю. Вибач, просто… -Ні. Ні, ні, у цьому
-щось є…лише… Забагато слів. -Забагато слів. Мм.
Схоже, ти нарешті зважилася повернутися.
Не знаю. Усе, що я пишу, здається неважливим. У тебе немає таких почуттів?
Ні.
Я відчуваю себе надзвичайною.
Бо ти така.
Мені страшно.
Я так довго не писала відтоді, і…
Це як перші кроки, рідна. Усі через це проходять.
Життя завдало удару.
Проте ти оговталась, у тебе виросла чудова донечка Зара.
І зараз ти просто розгубилася.
Усе гаразд. Це нормально. Запитай себе: «Ким я була? Ким я була,
поки не стала всім для всіх?
Чому ти пишеш?
Чому я пишу? Еем…
Щоб з'ясувати, що думаю про не зрозумілі мені речі.
Добре.
-І що тобі зараз незрозуміло? Зараз. -Зараз?
Та майже все коли Чарлі не стало.
Ти ніколи не писала про Чарлі.
Бо це нелегко.
А якби й написала, то не дала б тобі читати.
Чому? Я була редакторкою раніше, ніж свекрухою.
Так, і матір'ю Чарлі… раніше, ніж моєю редакторкою.
А до появи Чарлі я була молодою жінкою, яка прагнула чогось для себе.
Я хотіла бути Стіві Нікс. Ми й досі ті, ким завжди були, рідна.
Так хочеться в це вірити.
Мам?
Привіт.
Привіт, мила.
Гарно, скажи?
Як там бабуся?
Чудово.
Мам, а ти свою першу книжку видала у моєму віці?
Еем…
Ні. У двадцять дев'ять. А що?
Цікаво просто, коли в мене почнеться життя.
Тобі лише двадцять чотири.
Ти розумна і талановита.
Ти багато працюєш. Результат буде.
А Кріс не готує тебе до керування компанією?
Мм, часом здається, що він забув.
Не давай йому забути.
Скажи йому, чого ти хочеш. Не дозволяй їздити на собі,
бо він знаменитість; ти маєш відстоювати себе. І ти це можеш.
КРІС
Алло.
Не спиться.
Обмірковую те, що ти сказала про моє кіно.
Слухай, Крісе, пам'ятаєш, ти коли брав мене на роботу, то сказав, що хотів би
-навчити мене… -А ти можеш виконати одне моє
прохання? Дуже-дуже швидко.
Можу.
Ти упевнений, що цьому маркеті є ота штука? Як там її? Скажи іще раз.
Сироватковий ізолят протеїну або ізолят сироваткового. Або так, або так.
Шукай слово «ізолят».
Добре, чорт забирай, ти граєш супергероя, а насправді ти якийсь біохімік.
І якщо побачиш ще щось цікаве чи класне, можеш теж взяти.
Що… Що, наприклад? Це ж мільйон варіантів.
І мій варіант цікавого – це не твій варіант цікавого.
Я не знаю. Щось таке незвичне, круте чи оригінальне, щось… прикольне.
Добре, це тебе не здивує, але сподобається.
Знаєш, я вже й не пам'ятаю, коли був у маркеті.
Ти ж підірвав один у першому «Ікарі».
Ти ж розумієш, про що я. Я не можу вискочити в маркет і купити собі… хамону.
Хамон? Ти їси хамон, Крісе?
Я не був у маркеті років десять.
Як таке взагалі можливо?
Так, це шиза.
А супермаркети змінилися?
Ну, я от зараз біля печива «Орео», і тут може поїхати дах.
Я бачу орео з корицею, якесь сніжне і глазуроване орео.
Ще з полуничною начинкою,
ее, це якийсь жах.
Орео з полуничною начинкою?
Так.
Невже?
Взяти тобі?
Так.
-Гаразд. -Крутяк. А що ще є?
Ее, а що ще є? Що ж, про що ти ще не здогадувався…
А там, де овочі, ще є такий типу тропічний туман? Прикольна штука.
Так, є.
Клас.
Здається, я знайшла те, що треба.
Називається п'ять-джи-бі-сі-ей-ей-нуль – п'ять грамів жиру – двадцять п'ять
грамів протеїну – це воно? Скажи, воно?
Не знаю, Заро. Я драматургиня. І не хочу переписувати якогось сценариста.
Та їх вже було шестеро.
Я не хочу бути номером сім.
Це оплачувана робота. Ти реально не хочеш?
Ні, не хочу. Упорядкування шаф багатіїв мене цілком задовольняє.
Слухай, я не розумію, а навіщо цій жінці стільки шарфиків?
-Бо в неї немає шиї. Так, це дійсно так. -Та ти що?
О боже, тепер я шкодую, що запитала про це. Відредагуєш сценарій Кріса?
Заро.
Ну ж бо. Він прочитає твій сценарій, і нам буде легше отримати фінансування,
а ти зможеш створити фільм.
Не певна, що колись зможу писати бойовики.
Усе ти зможеш.
А мій фільм, який ти сказала переписати?
Так, все добре, просто треба більше сцен із батьком, і тоді Кріс зіграє батька.
Але ж там не про батька. Це квір-комедія-драма.
Моя квір-комедія-драма. А його фільм про що?
Римейк «Міцного горішка» і «Дива на Тридцять четвертій вулиці».
Тобто ні про що.
Та знаю. Гаразд. Але буде круто! Коли ти почнеш?
Мені треба впорядкувати все життя цієї жінки, і часу на це піде до завтра.
І як я прожила двадцять чотири роки без оцього?
Можеш забрати.
ВИКЛИК
Що за…
Ні. Я змінив код.
Нащо? Ти ж не знаєш, як це робиться.
Я набрав Тейлор.
Тейлор? Ту, що масажистка?
Щоб тебе…
Агов.
Я казав бути о восьмій тридцять. Я тобі дзвонив. Ти не відповідала.
У мене була зустріч зі сценаристкою щодо твого сценарію, і ми засиділись.
З якою сценаристкою? Ти запізнилася!
О господи…
-Крісе, я розумію, просто… -Забудь. Це косяк. Серйозний косяк. Я
розчарований. Хочу лист із вибаченням. А ще забери мої речі і привези мені
лате, або реально звільню… Я серйозно.
Серйозно. О, ти серйозно? Ти серйозно?
Чорт, облиш, Хоакіне, припини. Не знімай це… Зараза!
-Привіт, Заро. Я б тобі відчинив. -Я мусила зробити це сама.
Боже…
Де він, Міло?
Нагорі. Міс Заро, ви просили сказати вам подихати,
якщо у вас будуть блискавки в очах. Подихайте, міс Заро.
-Не цього разу, Міло. -О боже.
Тридцять дев'ять…
Сорок… От чорт. Як ти зайшла?
Перелізла.
Ти лізла через ворота? Ого. Це вже новий рівень відчаю. Добре,
забрала мої речі чи як?
Я звільняюсь.
Що?
Я перелізла через ворота, бо хотіла сказати тобі це у вічі,
як вихована людина. Крісе, я звільняюсь.
Чекай. Стій. Заро… Бляха-муха. Заро! Заро. Зачекай секунду.
Ти не можеш звільнитися… У понеділок зйомка, нам треба повторити
-текст. -Повториш із тим, кого візьмеш на роботу.
-Будь ласка, ні, міс Заро. Містере Крісе? -О боже…
Міло, заспокойтеся…
Заро! Будь ласка, я ж нікого не знайду за вихідні.
Ну а я не можу працювати на тебе наче заручниця. Боже, Крісе,
я надриваю зад заради тебе. І що з того маю?
Задоволена? Міла через тебе ридає.
Два роки тому, ти сказав, що я почну з асистентки, вивчу бізнес,
стану асистенткою продюсера, а потім продюсеркою і колись
керівницею твоєї компанії.
Ти не маєш досвіду продюсера.
А звідки він візьметься, Крісе, якщо я лише забираю твої речі?
Я ж казала тобі знятися у фільмі Реймонда Фарра. Ти не знявся, а актор, який знявся,
отримав «Оскар»!
Я не можу грати сліпого алкоголіка! Це суперечить моїй іконографії.
У мене надто гарні очі і вони мають бути в кадрі.
Я ж казала, що очі буде видно. Це не байопік Стіві Вандера.
Немає значення! Глядачам я потрібен тверезий і зі стовідсотковим зором. І саме
про це я й кажу, Заро. Ти не розумієш цього бізнесу.
О, «цього бізнесу», серйозно? Не розумію? Коли твої агенти і менеджери
підсувають різний треш, аби на тобі заробити? А я про тебе дбаю, Крісе, і я
маю керувати компанією.
-О так, бо ти в нас знаєш все? -Ні,
бо ніхто не хоче римейку «Міцного горішка» і «Дива на Тридцять четвертій вулиці»!
Там «Швидкість»!
І як ти можеш мені зараз таке казати? У мене вже й так їде дах.
-Вони мені вже заплатили. -А ти поверни усе.
Поверн…… О! Ти здуріла? Знаєш, скільки коштує моє життя, Заро?
-Знаю. -Охорона, піарники, юристи, лікарі,
кухарі, психологи, пігулки, наркота. А вартість оренди приватного літака! Це
тонна грошей. Мені ледь вистачає на світло!
Ти ж ніколи мене не підвищиш, так?
Якого бі…
Що?
Знущаєшся? Ти поклала мою шатуш із брудними кросівками в поліетилен?
Твою що?
Це… футболка з шатуш. Із вовни тибетських антилоп, які зникають.
Це найм'якіша тканина у світі. Речі з неї унікальні. Їх у мене лише дві.
Із вовни антилоп, які на межі зникнення?!
Це подарунок від тибетського монаха, якого я зустрів у Санта-Барбарі,
і її ніщо не замінить. Тебе звільнено. Остаточно звільнено.
А знаєш що? Я вже… Та мене від тебе… нудить, і, і, і з мене досить.
-Добре. Тоді геть з мого будинку. -Залюбки!
-Добре! -Прощавай.
Що ж, це кінець.
-Сайонара, стерво. -Хо-хо!
І не повертайся.
Нізащо.
Я серйозно. Це все. Оо. Назад дороги нема. Це кінець.
Я теж.
Не повертайся.
Успіхів тобі поголити собі шию.
А тобі успіхів у реальному світі.
Боже.
Не смій гримати дверима! Заро! Не гримай дверима!
Зар…
Чорт.
Гаразд.
Усе норм.
І що робити?
Заро, це ти?
Так.
Салют.
Що сталося?
Нічого. Втомилася. Джині паркується. Хоче позичити в мене щось стильне.
Вона знайомиться з батьками Малькольма, типу офіційно.
Рада за неї. Але у тебе в шафі нічого немає, а в мене є. Хай пошукає в мене.
Можна?
Так.
Ти така добра.
Дякую.
-Мам! Я вдома. -Джині, ми на кухні!
На кухні.
-Це треба відсвяткувати. Так? Мам… -Що відсвяткувати?
Вихідний. Вихідний без, ее, роботи. Еем, для мене це важливо. Приготуєш
-спагеті замість квасолі, будь ласка? -Так. Так.
Оо, і хліб із часником, дякую.
-Буде і спагеті, і хліб із часником. -Сюди… Мм.
Ти не сказала мамі, що звільнилась?
Вона й не хотіла, щоб я працювала на нього, а отже, мала рацію, і я не можу з
-цим змиритись. -О так, не дай боже, щоб твоя
свята мама мала рацію. Твоя правда.
Річ не в тому, що вона має рацію, а в тому,
що я помилилася і змарнувала два роки життя.
Повірити не можу, що я така лузерка.
Годі, ти не лузерка.
І все це на краще, повір.
Бо він свиня, Заро.
Так, просто у нього стрес, розумієш,
він живе подвійним життям – супергероя і козляри.
Так, а ти нянька козляри, точніше це вже в минулому, тому я дарую тобі це.
-Ні, Джині, я не заслужила. -Так. І мовчи, ти заслужила,
-ти моє суперстерво. Давай. -Мені двадцять чотири,
я безробітна і живу із мамою. А суперстерво – це для важливих подій,
коли ти отримуєш підвищення чи аналізи без ЗПСШ.
Ти ж не сохнеш за Крісом Коулом? Тоді ти стерво. Безліч жінок не встояли.
А чому ми в кімнаті твоєї мами?
Бо… Ти ж знаєш, що мама пише для «Воґ», коли не пише свою книжку.
-Ага. -«Воґ» платить так собі…
Але надають класні бонуси.
Ого.
А мама нічого не носить.
Що?
Тож, я думаю, що на зустріч із батьками Малкольма треба вдягнути щось…
Не знаю. Шанель?
А ти думаєш, речі твоєї мами сидітимуть на моїй фігурі?
Я ж якась прямокутна, бляха. Але вдягну.
Джині ще тут?
Ні, поїхала.
-Мам? -Так.
Скажи, як мені жити далі?
Ти про що?
Я звільнилася.
Від Кріса.
Що, о, сонечко. Ти ж наче не планувала.
Не плану… Я не винна, це він. Він мене не зовсім сприймає
Гаразд, а ти себе сприймаєш?
Якщо ти мене про це питаєш, отже, теж не сприймаєш мене серйозно.
Це не так, але знаєш, твоя проблема в тому, що ти кидаєш все.
О господи.
Але ж це так. Згадай курси телесценаристів.
Ти ж сама казала, що не можна навчитися писати.
А бізнес-курси, курси документального кіно? І щодо цього продюсерства ти казала:
-«Це воно, це моє». -«Цього продюсерства»? Клас.
-Не ображайся. Я хочу допомогти. -Ні, я тут ось-ось збожеволію, не знаю, що
робити, і прошу допомогти, а ти добиваєш мене. Береш і добиваєш. Так.
Добиваю? Припини. Отакої. Ти прийшла і запитала,
як тобі жити далі, так ніби, ніби: а що в нас на вечерю?
Я не знаю, що сказати.
Ти мала рацію, я змарнувала два роки життя із Крісом. Ти мала рацію.
Я не хочу мати рацію, я хочу не цього, Заро. Я хочу, щоб тобі було добре. Ось і
все.
Гаразд, тоді прошу скажи, що, що буде добре для мене. Я хочу почути.
Лише ти знаєш відповідь.
Я пішла в душ.
Мої малята. Смачно? Зараз буде ще.
Ти мене вбив.
«Він стріляє в ельфів-терористів…»… Що за маячня.
Агов!
Є хто вдома?
Заро?
О боже, господи, вибачте. Пробачте.
Боже! Ви, ее, ви Зарин бос.
Ее, двері були… відчинені, тому я…
Ви завжди так вриваєтесь?
Що ж… Я знаменитість, тож… так.
Я шукаю Зару… Вона вдома?
Працюєте тут?
Ні… Я тут живу, я Зарина мама.
Ви її…
Ви Зарина мама?
Так.
Вона у вас з'явилася, коли ви були в садочку?
О.
Зари немає, вона, еем… вийшла у справах.
-А коли повернеться? -О, ее, думаю нескоро.
О… Не проти, якщо я зачекаю?
Ее…
Ні. Зовсім ні. Ее, кухня там, якщо хочете води, налийте собі. А я
-перевдягнуся. І повернуся. -Дякую.
Ще раз даруйте.
Слухайте, а у вас є текіла?
Ее…
О, так, пригощайтесь.
Хм.
Паскудний день?
Так.
Я просто… прибирала в кабінеті, тож… О, сідайте, прошу.
Добре.
У вас легкий акцент. Південноафриканський?
Ні, я австралійка.
Знаєте Марґо Роббі?
Ні, не знаю.
Мм.
А я знаю.
Еем, Зара сказала, що звільнилася.
Оо.
Я радий.
Тобто…
Я вважав, що звільнив її, і тому відчував провину.
Справді?
Власне і прийшов благати її… повернутися до мене.
-Прекрасно. -Так.
Я дуже рада.
Так, я теж і дуже хочу, щоб вона… повернулася.
Клас.
Звісно.
Добре, я і вам налив.
Еем…
-Вип'ємо… за повернення Зари. -Так.
Принесу нам чипсів.
Гаразд.
А знаєш що? Не потрібен нам Кріс. Та й роль батька це не його.
Самі знайдемо фінансування.
Будемо просити в людей? Ні, це жахливо.
Та чого. Усе нормально. Колись на Геловін я ходила з
такою скринькою, як у ЮНІСЕФ. Тоді ходила і зараз зможу.
Не знаю, Зар. Насправді я тобі вдячна і, напевне, якби ти не тиснула, я б і не
дописала, але це мій перший кіносценарій, розумієш? І мій перший шанс.
Стоп, стоп, стоп. Стелло, ні, не роби цього зі мною.
Я поцікавилася.
Що, у кого? Ти ж нікого тут не знаєш.
Леді «Багата шафа» сказала, мені потрібен продюсер. Справжній. Пробач.
О господи…
Це звичайне непорозуміння. Я останнім часом дуже напружений. Ні, я не
виправдовуюся. Просто вже треба знімати, а… сценарій жахливий.
Мм. Мм.
Нащо ж знімаєшся?
Бо це частина франшизи, і я граю цього героя з самого початку.
Мм.
Ее, а ти дивилася фільми «Гнів Ікара»?
Ні, не дивилася.
Ти не дивилася фільмів «Гнів Ікара»?
Ні. Ее…… Вибач. За мотивами міфу про Ікара?
Ні, це, ее…
А він знищує терористів?
Ні.
О.
А в твого героя плавляться крила, коли він підлітає до сонця?
Ні, але він їх обпікає, коли пролітає біля підземного
термоядерного реактора, здуріти, звідки ти знаєш?
Це з міфу про Ікара. І… Мм, у мене є книжка, а в ній… є міф і про Ікара. Хочеш
-покажу? Мм. Так, я зараз… Оо. Оой. -О. Так… Звісно… О. Усе гаразд?
Ходи за мною.
Добре.
Ікар не головний персонаж, він був сином Дедала,
а той… був інженером, який збудував лабіринт,
у який цар Мінос заманив Мінотавра і тоді…
Та де ж вона.
Доктор Мінотавр був моїм запеклим ворогом у перших трьох фільмах.
-Та ти що. Мм? -А тоді він захотів багато
грошей, і… ми його вбили.
Знайшла. Можеш забрати. У мене їх дві. Так.
Серйозно?
Дякую.
А за що ці нагороди?
За твори.
За твори?
-Так. -Ти письменниця?
Мгм.
Справжня письменниця?
Ага.
Ого.
Зара мені не казала.
Не казала?
М-м. Ні.
Тут, ее…
Тут… такий безлад. Фух. Що ж… Розкажи про сценарій.
Так. Хм.
Що ти будеш робити?
Ще не знаю.
Я завжди приймаю не ті рішення.
Оо. Тебе це не зацікавить, я наче на психотерапії.
Ні, ні, мені цікаво, Зара нічого не розповідає.
Яку ти даси пораду?
Я не компетентна у сфері кінобізнесу.
Чому? Ти зараз найрозумніша людина в цій кімнаті.
А що Зара тобі радила?
Знайти іншого сценариста.
Чудова ідея. Зара розумна, і в неї гарний смак.
Це Зарин тато?
Так. Так, він помер… Одинадцять років тому.
О.
-Оо, боже… Мені… дуже шкода. -Мм.
І зараз здається, це було так давно.
Так, і водночас ніби лише вчора, так?
Так.
Мій брат…
Співчуваю.
Це було давно.
Ооу! А це що?
О! Ні, ні, ні. Ні. Це обкладинка моєї першої книжки. З обкладинки моєї першої
-книжки. Годі… -Ні… Віддай. Я подивлюся.
Боже.
Дивовижна.
Годі… З'ясуймо інше. Отже, у чому найбільша… проблема зі сценарієм?
Що його написали.
Хм.
Ні, бабусю. Я не письменниця.
Це мама письменниця і тато був письменником. Це їхнє. Мама вже
надрукувала сто есе в моєму віці, а я сиджу і наминаю пончики.
О, господи, не ний. Припини.
І не порівнюй себе з матір'ю. Краще дай мені відповідь:
що робить тебе щасливою?
Всі думали, що в мене ненатуральні квадрицепси. Типу це імпланти. Видання
«Піпл», ее, присвятило чотири розвороти… моїм м'язам.
Що? Ти що?
Вони назвали мене Квадрименом.
Насправді не дуже смішно. Ми судилися. Так, але м'язи справжні… Ось, вони…
-рухливі, живі. -Оо! Вони… Такі.
Так. Справжні… Відчувається. Мм.
Так.
Але в мене була операція.
Серйозно?
-Так. -Де?
На підборідді.
Упав на майданчику.
О так, я бачу, ось.
-Так. На розбите скло. Так. -Ууу. Мгм.
Зламала руку. У вісім років. Грала у футбол.
Серйозно?
-Ти грала у футбол? Не вірю. -Так.
Оо.
З тобою так просто.
І так легко.
Ти так приємно пахнеш.
Що за крем?
Сонцезахисний.
-«Шісейдо»… Ес-Пі-Еф тридцять п'ять? -Так.
Ні, ні, це не те, ее, усе гаразд, тільки, еем… це несподівано. Я не
-цілувалася…… дуже давно. -Боже, вибач, будь ласка. Я…
Я можу зарадити з цим?
Не рухайся.
Мм.
Це дорога сукня?
За півціни з «Нордстрому».
Оо, яка вигідна покупка. А це шатуш? О боже. Це репліка з фільму? О так
сексуально! Допоможи зняти. Швидше.
Так. Але начхати. Я чекав на тебе все життя. Так… Проте зараз я не граю.
Мамо?
ПОНЧИКИ РЕНДІ
Мамо?
Мам?
Заро!
От чорт.
-О… господи. -О! Викликати швидку? Заро! Заро. Якщо
чуєш мене, за який фільм мені дали молодіжну премію? Вона в нормі.
О, від тебе тхне сексом.
-Ні, не нудить. -Чорт.
Фу! Фу! Фу! Його шкіра так близько до мене. Його… Відійди. Щоб я не бачила.
-Відійди від мене. О боже… Фу! -Ти ж роздерла майку.
Отже, ти був так далеко від свого будинку і вирішив типу, типу розвіятися, чи що?
-Ні, ми говорили про твоє майбутнє. -«Ми»?
-Так. -Це було до чи після того,
як ти роздягнув мою маму?
-Це було до. -Гаразд. Заро, то був лише секс.
Що ти сказала? Це ти зараз мені?
-То був лише секс! -Привіт, Крісе Коуле.
Салют.
-О. І про мою маму не треба так казати! -Гей.
Це твоя футболка?
Я йому позичила.
Вона роздерла мою шатуш.
Щохвилини стає тільки гірше. Чомусь.
Так просто сталося, поглянь на нього.
І на неї.
Між вами різниця років двадцять?
Шістнадцять.
О. Перепрошую.
Добре, Заро, я розумію, тобі нелегко і, і, боляче, проте це… ніби…Пам'ятаєш,
як ти проколола брову, хоча я просила не робити цього,
але ти не послухала, це було жахливо,
ми посварилися, і я запитала:
«Навіщо ти це зробила?
» – А ти така:
«Я це зрозуміла,
коли мені вставляли сережку».
А це мій «пірсинг», Заро.
Тобто з тієї моєї історії ти що, запам'ятала лише про «вставляли»?
Невдале порівняння. Я просто… Ти ж розумієш, доню. Так.
Я не можу повірити.
-Аа. Як тут моя улюблена пацієнтка? -Вона забилася головою, лікарю Ренді.
Ну, я хоча б не втратила її, мам.
Дуже боляче?
Бракує слів щоб описати.
-Так, гаразд. -Це я. Даруйте. Вибачте. У
-кімнаті очікування стільки фанів. -Ой. Я…
-Що? Кріс… Коул? У мене в кабінеті? -Вітаю.
Щоб я скис! А ви з ними?
-Типу того. -Так.
Ні.
Я лише скажу, що ви зіграли абсолютно надзвичайно в «Біда, мій брате». І ви ще й
-співаєте! -О, дякую вам.
-Так, з дитинства співаю. -Народ.
А ще мені цікаво, як зняли той кадр, де ви лізете на статую.
Знаєте, усе було насправді.
-О боже! Неймовірно! -Страхування було, але… Так, так і було.
Фанатику, а можна надати мені медичну допомогу?
Лікар. Гаразд. Стеж очима за світлом.
Хочу ще запитати про страхування, це важливо…
-Гей, Брук? Даси нам кілька секунд? -Так?
О… Бувай, Крісе.
Бувай. До зустрічі.
Та господи, ви не Джек і Роуз. Вийди з авто! Виходь з авто.
Чого ти хочеш?
Щоб ти була асистенткою продюсера.
-Ти з мене знущаєшся? -Це переконає тебе повернутися до мене?
-Господи, Крісе, ну от що ти робиш? -А що таке? Я ж нічого поганого не роблю.
Таке відчуття, що я отримала підвищення, бо моя мама переспала з
селебою.
З селебою? Вона не спала з селебою. Що за зневага. Я кінозірка. Вона переспала з
кінозіркою.
-Будь ласка, я не маю сил. -Слухай, я прийшов до вас не переспати
з твоєю мамою. Ясно? Я шукав тебе, щоб запропонувати тобі цю роботу. Хоча це лише
назва насправді, а не робота, це паскудна робота, але думаю, ти готова; і якщо це
єдине, що може тебе повернути, хай… так і буде.
Я… О боже. Але ця… історія з моєю мамою, і ці, ці, я не знаю,
ці ваші фіглі-міглі-сісі-пісі… Забудьте! Ви маєте це припинити,
і щоб цього більше не було. Більше ніколи не було.
Добре, гаразд. Більше ніколи.
Добре.
До завтра.
Поговоримо?
Не зараз, прошу.
Я втратила голову.
Але ж маю право.
Побачимося вранці?
Я рано поїду. Знову на роботу. Я асистентка продюсера.
Це ж добре, правда?
ПАВІЛЬЙОН 8
Мій батько поклав життя, аби я міг літати.
Він помер за мою свободу.
І я не заспокоюсь, доки не помщусь за нього.
До заходу сонця, я мушу вбити їх усіх до одного.
Чорт! Господи!
-Ви знущаєтеся? Ну що таке? -Гаразд… Не стріляти.
Що вже цього разу?
Еем, слухай…
Що? Чого вона кричить «ще дубль» французькою? Одне слово. «Дубль». І я ж
-класно зіграв. -Так, класно, просто не
треба стріляти в цій сцені.
-Чому? Переконливо ж. -Вони хочуть, оскільки це трейлер,
щоб у ньому не було зброї і стрілянини.
-Чому? Це ж історія помсти… -Крісе, у їхній країні проблема
зі зброєю. Через це, напевно.
-Скажи їй, щоб більше мене не зупиняла. -Ні, ні, ні, ні, я їй нічого не скажу.
Крісе, це твій перший день, спілкуйся з режисеркою.
А я не буду.
Сказала, що я "кабан".
Вона запитала, чи ти не голодний.
Ти ж не чула, як вона запитала… О, перерва. Що, голодний?
Припини… Ану припини.
Ти сказала, що сценарій треба переписати? Проблемні сцени почнуться після Різдва,
і часу нема.
Так, сказала і я знайшла сценаристку. Її звати Стелла Помз,
вона професійна сценаристка. Я лишила її сценарій у тебе в трейлері,
будь ласка, прочитай до завтра.
По місцях!
Гаразд.
-Добре. -Хутко.
Іди вже.
Боже, я плавлюся… Тут душно.
Я не можу плакати, коли пітнію.
Не забудь прочитати сценарій.
Так, сьогодні прочитаю.
І скажи помічнику, що я не розумію режисерки. Знайди перекладача, добре?
Добре.
І забери речі з хімчистки.
Живеш, як… у мрії, мала.
Кріс: Повечеряємо?
Брук: Не знаю…
Кріс: Просто поговоримо.
Брук: Ні. Дякую. Може, іншим разом.
Кріс: Я забронюю столик.
Раптом ти передумаєш.
-Дозвольте ваше пальто. -О, дякую.
А якби я не прийшла, що б ти робив?
Поїв би з офіціантами… Я тут працював.
Вітаю.
І все це, щоб «просто поговорити»?
Як і сукня для «просто поговорити».
Вона багато років висить у шафі.
Не подобається?
Ти дуже…
Вау.
Дякую.
А навіщо стрілянина у «Вікторія Сікрет»? Це ж сексизм. Боже, який це рік?
А чим її замінити?
Не знаю, телефонною розмовою про його інтимні питання.
Це не має сенсу, йому ще треба вбити Рудольфа, наркодилера.
Це ріже мене без ножа. Знаєш, мій друг з універу продав реаліті-шоу під назвою
«Реальні кур'єри Західного Голлівуду».
Господи, я б його точно не дивилась.
Я б теж.
А потім я переїхала з Англії в Ел-Ей, бо хотіла бути як Джоан Дідіон.
І тут зустріла свого чоловіка Чарлі, теж письменника.
Який він був?
Чарлі? Фантастичний, він був гарною людиною,
був дотепний, розумний, доброзичливий,
і він чудово писав.
І… Можливо, світ не побачив…
усього, що він міг, проте…
Мм.
Досить про мене. Усе, більше ані слова. Краще розкажи про себе.
Ти завжди хотів бути актором?
Ні.
Просто захопився.
-Мгм. -Ми з родиною, еем, жили бозна-де. І,
ее, мама рано померла, і я жив із… татом і старшим братом, досить довго, а потім
помер і брат. Так, у нього було хворе серце, а ми не знали, і… після того…
О.
Наче… зникло відчуття домівки, тож…
Я переїхав в Ел-Ей.
І, ее…… Я так…
-Я, еем… -Що?
Нічого, я, м…
Господи, це все через тебе. Що за…… Чому я з тобою ніяковію? Мабуть, хочу тебе
-вразити. -Я…
І знаю, що не вражаю.
А це важливо?
Так, важливо, завжди. Тільки не зараз. Не з тобою…
Гаразд. Якщо тебе це заспокоїть, я теж… дуже нервувалася, коли збиралась.
-Серйозно? -Мгм.
Я переміряла близько двадцяти суконь…
І чому… все-таки вирішила прийти до мене?
Бо хочу поговорити про те, що було між нами.
До речі, Зара не знає про сьогодні, тож… Але я їй скажу.
Гаразд.
Отже, те, що сталось… тоді між нами…
… більше не повториться.
Еем… Так буде краще.
Оо, і це прикро.
Проте, ее… добре…
-Ми можемо дружити? -Так. Я б хотіла.
Я теж.
Я не маю справжніх друзів.
Серйозно?
Уяви. Я переїхав сюди в дев'ятнадцять. Не знав нікого.
Так.
Я став відомим, і… мене вже знали всі… але… це інше.
Мм.
А ти мав свободу бути собою?
Так.
Може…
Я не знаю. Здається, це просто ще ніколи нікого не цікавило.
А ти був справжнім?
Гарне запитання.
Перепрошую.
Дякую.
-На вигляд смачно. Дякую. -Смачного.
Прогуляємося після вечері?
А де ти гуляєш в Ел-Ей?
У Нью-Йорку.
ЗАРАЗ У КІНОТЕАТРІ ЩО БІЛЬШЕ, ТО ВЕСЕЛІШЕ
Готова?
О! Боже!
Скажи, а тобі не набридло весь час грати одного і того самого героя?
Так.
Мм.
Так, набридло. Проте, знаєш, я й надзвичайно вдячний… цьому герою, бо…
Бо в принципі лише завдяки йому я й цікавий всім.
А от мені ні… Не тому.
Ясно.
Не тобі.
А тепер про тебе.
Мм?
Що про мене?
Що напише велика Брук Гарвуд?
Чому гадаєш, що я велика?
Ти ж не читав, жодного мого твору.
«Він був островом-одинаком, який розвертав усі кораблі в море».
Мм. Гаразд.
-Добре. Я вражена. -Мм.
Дуже гарно. Справді.
Дякую.
І я не знаю, хто той кадр, проте… мені його шкода. То про кого це?
Насправді про нас усіх.
Як я це бачу: про кожного з нас.
Гадаєш?
Так. Ми всі були островом і були кораблями.
Мм.
І дійсно, життя – це безперестанний вир між ними.
Досить. Стій, кілька правил. Ні, ні, ні, вислухай мене. Не розбивай мені серця.
-Прошу. -Боже, як добре… Гаразд.
А ще… не обманюй мене… І не вдавай, що це щось більше, ніж є.
Кріс: Здається, ніби в нас було дев'ять побачень.
Дев'ять найкращих побачень. Добраніч, Брук.
Що? Вечірній образ?
О, тобі не подобається?
Та ні, просто… Навыщо? Куди ти… ходила?
Нам треба про дещо поговорити.
Давай.
Це про Кріса.
Гаразд.
Отже, еем, я не хотіла тебе засмучувати,
але ми сьогодні вечеряли, Кріс і я, і, еем… я мала тобі розповісти,
але… побоялася… сказати правду.
І що?
Розповідай, не бійся.
Ми з ним вечеряли, бо мали поговорити про те,
що трапилось, і, еем, він дуже приємний,
і… Так, здається, еем… Що ж, здається, він глибший. Глибший, ніж ти думаєш.
Це не так.
Це усе? Лише вечеря?
Так.
Це так жахливо; я-я не знала, що робити, і Зара… я збрехала їй у вічі, і…
Я зустрічаюся з Крісом потай від неї.
Це неймовірно.
Але звідки мені знати, що вони просто вечеряли? І між ними нічого не було.
-Вони вечеряли. У них не було… сексу. -Мовчи. Мовчи, мовчи. Ні. Не хочу чути.
Знаєш, ви з дочкою не лишаєте мені часу на власне життя.
То ти не сама чи що?
Звісно, не сама.
Добре, а ти в неї питала?
А як мала запитати? Скажи, ма, а ти що фестивалиш із моїм босом?
Це божевілля.
Гаразд, отже, так. Чи подобається він тобі настільки, щоб їй розповіси?
Моя мама… по обіді переспала з моїм… босом-серцеїдом, а зараз вони вечеряють.
По-перше, це настільки мила історія, що я починаю симпатизувати їм. А по-друге, ти
-не знаєш, чи був у них секс. -О боже.
Вона наділа сукню від «Воґ».
Ну, може, поцілувались.
Просто я знаю, який він із жінками, їй буде… боляче, і доведеться його вбити.
Він кінозірка, це, це нереально.
Брук. Ти можеш розслабитися?
Жоден гарний роман не починався з раціонального підходу.
Сміється
Я програла. О, боже.
Слухай, маєш секунду? Боже, вибач, усі говорять щось у вухо. Еем, слухай, Крісу
потрібні чіткіші вказівки від тебе. І поки ми не знайдемо перекладача, я можу
поперекладати. У мене нормальна французька. Для Лос-Анджелеса, не для
-Парижа. -Що таке? О. Ясно. Ее… Ясно.
Так, так, так. Було б чудово, якби я говорила французькою.
Ві, ві. Еем, і ще одне. Ее, Крісу…… Крісу подобається, коли режисери не панькаються
із ним. Тому я перекладатиму йому трішки… зовсім трішки, можливо, суворіше.
-Гаразд. -Добре. Гаразд. Гаразд.
-Добре, добре. Так. Так, гаразд. -Тре б'єн. Ві.
Почали!
Аріадно!
-Мені холодно. Мені холодно. Холодно. -Говори зі мною! Гей!
Тримайся! Розплющ очі. Поглянь на мене.
Не здавайся, чуєш?
Час нам летіти.
Гаразд. Ее, Знято. Знято, знято, знято, знято, добре.
-У чому проблема? -Так, так, так.
Що не так цього разу?
Гаразд… Так, ее… Кажи.
Це треш. Їй треба більше.
Покажи, що ти насправді відчуваєш.
Твоє виконання… це, це, це відстій. Вона тобі не вірить.
І не думай про свій вигляд.
Нормально бути негарним, коли переживаєш сильні емоції.
Так, дивись на цю жінку-воїна так, ніби вона одна з тих
багатьох-багатьох жінок, яких ти зрадив. І ти маєш показати,
яка в тебе ница душа і що ти шкодуєш, що ставишся до жінок, як якесь мудило,
і просто користуєшся ними.
Гаразд.
-Воїни… -Ее, так, ее, жінки для
тебе воїни, ясно, так?
-О, жінки – воїни. Вона так сказала? -Так.
Так.
Так, гаразд.
Точно?
-Точно? -Так. О, о, так, все добре. Так. Гаразд.
Добре? О. Це буде прекрасно. Прекрасно.
Це буде прекрасно-прекрасно
Її слова. Тож…
-Слушне зауваження… Так. -О. Дуже слушне.
Я зацінив.
-Так, я теж. -Хештеґ «я теж».
Він має інше значення!
Таймер.
Чотириста чотири. Ти звідси поїдеш на благодійний вечір?
Ясно. Ні, спочатку – додому. Вказала, що я буду не сам? Можна без імені. І режисер
погодив сценариста. Ні. Вона не підходить. Та я знайшов декого.
Мгм. Назвеш ім'я? Стеллу?
Стривай, але ж сценарій Стелли тобі сподобався?
Так. Вона класна сценаристка. Але вона написала забагато сцен для батька. А
-історія не про нього. Гаразд. Таймер. -Чотириста п'ятдесят дві.
О господи. Ні. Ні… Крижана ванна – мій виклик. Проведу в ній цілий день. Принеси
-мені подушу. Я тут і спатиму. -Вилазь.
Просто усе якось інакше. Усе… змінилося, ми часто сваримося. Нічого не
-розумію. -Ні, ні, це ж Малкольм. Ви класна пара.
Ее.
-Привіт. -Привіт, мила. Еем, не думала,
-що побачу тебе, я вже запізнююсь. -Привіт.
Боже, у цього тіла абонемент на пілатес.
О, і дуже вдячна вам за це.
О, як знайомство з батьками Малкольма?
Здається, одяг… сподобався їм більше за мене.
Ні, ти їм точно сподобалася, але мені вже треба йти…
Розважайтесь. Па-па.
-Щасти. Так швидко. -Гаразд. Ага.
Він найняв сценариста… і не… порадився зі мною.
Малкольм досі не відповів, і це дивно. Це дивно, так?
Думаю, він працює. Ця посада асистентки продюсера така фігня.
Просто назва і все, я нічого не вирішую. Лише дівчинка на побігеньках.
Знаєш що? Я зрозуміла. Я дряпнула його маму нігтем на нозі під столом.
А мене вже так дістало, що на мене ніхто не зважає.
Так, слухай, Заро, ти ж так довго цього хотіла.
І це неймовірний початок. Цінуй це. А у вас є ще вино,
яке можна зацінити? Будь ласка.
Так, звісно, в барі. Принести?
-Так. Так, так. -Я швиденько.
БРУК ГАРВУД ГНІВ ІКАРА IV
-Джині! -Що?
Голи пахви, їдемо гуляти.
-Дякую, сер. Погнали. -Прошу.
Отже, нам треба туди.
Зрозуміла. Пройдемо.
-Вітаю. -Еем, ее, вибачте. Еем, Зара Форд. Я,
власне, асистентка Кріса Коула. Узагалі, я не маю бути на цьому вечорі, проте… Кріс
зателефонував мені і попросив привезти нутриціолога. Розумієте, йому важко
-самому робити вибір у таких речах. -Вітаю. Мгм. Я допоможу.
Мм. На жаль, вас немає у списку.
Як я вже вам казала, я його асистентка. Він попросив приїхати.
Так. Так.
А як я вже вам щойно сказала, вас немає у списку.
Ооо, погляньте, яка важлива цяця. Дуже важлива. Я лише зараз це зрозуміла.
Розкажи, мила. Я ж бачу. Ти ображена. На маму чи на батька?
О, о, гей, гей, гей! Джессі, Джессі. Це, це піарник Кріса. Це піарник Кріса. Будь
ласка, допоможи нам, це… Кріс попросив привезти нутриціолога.
-Так. -А де Лариса?
-Вона вагітна. -Вагітна.
Звісно, вона б могла працювати і вагітною, бо жінка може робити все, коли
вагітна. Вона дізналася, що вагітна, сьогодні. І в неї перейми. І не раджу їй
дзвонити, тому що вона не зрадіє. Але я маю заміну.
Точно. Так. Так.
Це я.
А ви хто?
Еем… Клариса Мія Термополіс. Прийшла проконсультувати щодо закусок.
Клариса.
Байдуже. Потім поясните. Вони зі мною. Ходімо.
-Дякую, Джессі. Ми підставили всіх жінок. -Добре.
Чекаєте, коли я зайду в кімнату, щоб почати?
Гаразд, еем…
Крісе, час запрошувати людей.
Секунду. Зараз.
Ти брехала мені.
-Я збиралася розповісти. Сьогодні. -Коли? А що ти збиралася розповісти?
Про… це чи про сценарій до фільму?
-У неї дуже класні ідеї, Заро. -Ні, ні, ні, вибач, я мала тобі
сказати. Я вчинила неправильно.
Я думала, ти розумніша, мам. І не поведешся на цю маячню із задушливою
-любов'ю. Тобі начхати на мої почуття. -Даруйте. Крісе, треба зробити фото.
Припини.
-Іду. Вибач. -О. Так. Звісно.
-Вона не винна… Добре. -А ти мовчи.
Іди сюди і говори тихіше. Я все життя думала про твої почуття. Так.
О. Не знала, що була для тебе таким тягарем. Ну пробач мені. Боже. Це саме те,
що я відчувала. Задля чого все це? Задля чого? Сексу? Чи навіщо це? Боже?
Тягарем? Я так не сказала і не це мала на увазі. Припини. Заро, не чіпляйся до
слів. Сексу? Шшш.
Гаразд. Відійдемо на хвилинку.
-Мила, це щось значно більше. -Більше, ніж… Більше, ніж що? Це не
так. Вибач, але не більше. Усі, з ким він зустрічається, так думають, мам. Ні, я
серйозно, вислухай мене. Він всіх жінок просто використовує. Чому ти сперечаєшся?
Так, це… У нас все інакше. Заро! Я не…
Бо ти помиляєшся! Бо я знову відчуваю те, чого вже ніколи не думала відчути. Після
твого батька зі мною це вперше. Я… Гаразд. Так.
Що? Ні, що ти щойно сказала? Та що з тобою? Як ти могла це сказати? Не порівнюй
його з татом. Це мій тато, не смій. Я хоч трохи важлива для тебе?
Шшш. Я, я не…
Звісно. Звісно, ти важлива для мене. Але я не розумію, чому маю обирати? Чому?
Тому що, мам. Я не ти. Я не лауреатка ні пулітцерівської премії, ні Національної
книжкової премії, ясно?
-Чому ти про це говориш? -Тому що, мам. Тому що, ти ніколи, не
зрозумієш, як це – бути твоєю донькою. Я-я ніколи не зрівняюся з тобою. Ніколи.
Я-я не знала, що я щось у тебе відбираю, і я не… Пробач. Я б так не
-вчинила. -Але ти… ти відібрала. Ти відібрала.
Знаєш, ти… Знаєш, якщо ти не порвеш із
ним, мам, я з тобою не житиму.
Може, й не варто було переїжджати до мене.
Боже. Заро!
-Ну що, як ви? Давай це мені. -Салют, Малкольме.
Дякую.
-Алло. -Привіт.
Усе добре?
Не дуже, ні.
А як Зара?
Еем…… Ночує у Джині.
Ми не зробили нічого поганого.
Трішки брехали, проте…
Трішки?
Коли побачимось?
Я їду в Біґ-Бер… до свекрухи,
допоможу готуватися до Різдва, тому…… Не знаю, можливо, після свят?
А на Новий рік?
Крісе, може, Зара має рацію,
і… не треба підштовхувати її… Я маю думати про доньку, і це… …
Ні, усе гаразд.
Добре. Дякую.
Ти, ее… Просто, відпочинь і… ні про що не думай… Гаразд? Чекаю після Різдва.
Так, так, звісно. Щасливого Різдва.
І тобі. Люблю.
Бувай.
Так?
Можна приїхати?
Зараз?
Просто це дивне відчуття, ніби вони, еем…. Вони обоє зрадили мене.
Я ж не збожеволіла?
Ні, зовсім ні, це твоя мама і твій бос. І це дивно. Особливо, знаючи все те, що ти
-знаєш про Кріса. -Мгм.
-Так. -Так, дійсно. Але з іншого боку,
хтозна… Можливо, з тобою це взагалі ніяк не пов'язано.
Дякую.
Можливо. Але добре. Просто зараз це нестерпно,
тож… Якщо можна, я повернуся і поживу ще у вас… після свят.
До речі, а ви їдете кудись на свята? Можливо, у Чикаго? До батьків Малькольма?
Ее, ми ще не вирішили.
Можливо, я поїду сам.
І що ви з Крісом вирішили?
Я сказала, що Зарі буде неприємно.
Рідна, якщо хочеш, щоб він приїхав, подзвони йому. Вона переживе.
Мм, я б хотіла, проте це буде неправильно, вона дуже образилася.
Я знаю Зару. І поговорю з нею. Застосую свої чари.
Яка з мене користь,
якщо я не переконаю рідну онуку дозволити такому красеню приїхати до нас на Різдво?
Я не давала дозволу ґуґлити про нього.
Знаю, але я не втрималась.
-Це до добра не доведе. -А він такий… У житті він, напевне, ще
-привабливіший, скажи? І такий чарівний. -Припини.
-Ти хочеш, щоб він приїхав, більше, ніж я. -Так, хочу.
Усе, дзвони.
Але поводься пристойно, прошу.
Гаразд. З тобою нецікаво.
-Бабусую! -Сонечко. Рада, що ти
-приїхала. Ооо. Я скучила. -О Господи!
Вона порівняла його з татом.
Оо.
Тато був красень.
Коли мама приїхала до мене, вона весь час плакала.
Я дуже довго намагалася повернути її до життя. Думаєш,
після смерті тата їй було легко?
Підліток потребує багато уваги.
Хто їй забороняв ходити на побачення?
Ніхто, але зараз вона зустріла чоловіка, а ти проти.
Бо це не якийсь там чоловік. Причина в ньому. Він такий… самозакоханий,
егоїстичний і… Він така принда.
Знаю, сонечко. Як і ти.
Просто я не розумію, чому вона не може без чоловіка.
Вона може без чоловіка, а тобі не обов'язково знати все.
Не знаю. Думаю, що потрібно.
-А якщо з Крісом вона щаслива? -Боже.
Це її життя.
Я не хочу, щоб вона страждала, вона ж моя мама.
Твоя мама? І більше ніхто?
А ким ще вона має бути?
Так, для своєї дитини вона, звісно, мати. А для дорослої людини – вона ще й жінка.
Ого, тут гарно.
-Це всі речі? Допомогти? -Нащо він тут?
Я його запросила, звинувачуй мене.
Як ти могла!
Я розумію твої почуття, але послухай мене.
Я тебе люблю. І мені потрібен час, аби зрозуміти,
що відбувається. І я не хочу, щоб мама страждала… Я бачу людей наскрізь.
-Добре. -А ще це мій дім, і в нас Різдво, і твоє
невдоволення і депресивний настрій нас всіх… просто доконають. Тому будь милою
і дорослою, а якщо не здатна… – то вдай.
Гаразд.
Люблю тебе.
Крісе…
Добре. Що спільного між Ейфелевою вежею і кліщем?
-Не знаю. -Подумай.
-Отакої. -Якось я відбилася від групи туристів.
Здається, я тоді захотіла в туалет і відійшла. А надворі вже ніч – хоч в око
-стрель, тому я вирішила йти навпростець. -Що?
У пустелі.
-Чекайте, без… води? -Так! Без краплини.
-Так і було. -Який це жах.
Це я так долала свою кризу середнього віку, «розважалася»…
В житті не чув більш захопливої історій. Здуріти.
Отака цікава пригода. Справді. Мені пощастило.
Прекрасна історія.
А я робив різні божевільні речі у своїх фільмах, серед яких були і невдалі.
-Повірте. Зара знає. -Так. «На глибині».
-Боже. Ні, тільки не цю. -Що? Розповідай.
Крісе, а про що «На глибині»?
Про невидимих зомбі, які перетворюють мозок на водорості.
-На водорості. Я думала, тобі сподобалось. -Водорості. Так.
Що? Зомбі? О боже.
Еем, добре, а зараз я скажу серйозно: я робив чимало… усякої фігні у фільмах, і
-зовсім трішки в житті, тож за вас. -Так.
-Ммм. -Ви дійсно легенда.
-Як і ти. -Так, вона легенда. За Лейлу.
-За нас. -А ще… дякую вам, мені
з вами так дуже добре.
І ми тобі раді.
Дякую. Я, я вже так давно нікуди не їздив на Різдво. Тож…
Ее, а на озеро Комо з Джорджем Клуні?
-Заро… -Я…
Серйозно?
Я мав на увазі, не в якесь місце, а додому. Дякую.
-Оо. -Без вас я був би такий… нещасливий.
Нещасна відома селеба.
О Господи. І це моє життя. Щодня. Щодня таке моє життя.
Ясно, ти попереджала… Попереджала.
На ромашці.
Оо. З Сорренто?
Ма чєрто.
Салют.
Отже.
Що скажеш?
Мила, він персик.
-Так? Скажи? -Так.
-От би побачити його голяка. -О!
Я б, напевне, вмерла.
Думаєш він би не вмер?
Я померла б щасливою.
У вас усе серйозно, я це бачу. Так, це, усе серйозно?
Так. Напевне. Я…
Я не знаю.
Але я не хочу пережити те, що пережила з Чарлі.
-О, Чарлі помер молодим, це було жахливо. -Ні. Я не про це.
Знаєш…
Я тобі не казала, та в нас із ним були проблеми… Ще до його діагнозу.
Великі проблеми. Він не казав?
Ні.
Він не хотів жити зі мною.
Хотів розлучитися.
О…
Чарлі.
Мені дуже шкода.
Просто у Чарлі був важкий період.
Задовго до його хвороби; він три роки писав книжку, наукову фантастику. Вона не
мала успіху. А потім вийшла моя книжка, і…
О. Так.
Знаю, він пишався… мною, проте йому було важко.
Ясно.
Я помітила, що він тоне, намагалася витягти його,
але не змогла. Ставало лише гірше,
і я обрала бути непомітною,
аби він не почувався неуспішним,
а потім був діагноз.
І ми про це… ніколи не говорили. Але це неначе висіло в повітрі.
І я жила, підтримувала і любила його.
Так, я знаю.
І його не стало.
Ммм.
Боже… І ти тримала це в собі всі роки?
Чому не сказала мені?
Тому що я, я…
Ти ж знаєш, що ти мені ближче ніж буть хто?
Ти це знаєш?
Я хочу, щоб ти була щаслива.
Я знаю.
Із тим красенем нагорі ти щаслива?
Так, мені справді дуже добре з ним.
Це не піддається жодній логіці… Але відчуття неймовірні… Це має значення?
Ще й як.
І я б змогла пережити, якби ми розійшлися завтра, проте…
Я так боюся прикипіти… Бо якщо все закінчиться, буде боляче. Буде боляче.
Рідна, не думай про кінець.
Тобі з ним добре… Це початок і кінець.
А завтра настане в будь-якому разі.
Гаразд.
Треба проголосувати.
Я голосую «за».
-Я голосую «за». -Прекрасно.
М
-Так. -Ура!
Будь ласка. З Різдвом.
-О. -Пур ву.
Подивимося. Оо! Клас! Погляньте!
-Зара Форд, асистентка продюсера. Так! -Так! Я дуже рада… Це…
-З Різдвом тебе. -Молодець.
Гаразд. А це тобі.
Дякую.
АНТОЛОГІЯ БРУК ГАРВУД
Що?
Тут твої статті з «Нью-Йоркера»… і «Воґ».Усі твої есе. Усе в одній книзі.
-Боже! -Ні! Як тобі вдалося?
-Дякую. Так. Дуже. Дякую. -Подобається? Я радий.
-З Різдвом. Будь ласка. Що далі? -Дякую.
Давай свою сумку. Так, донесу. Усе гаразд.
Донесеш? Вона важка.
Дякую. Чудове Різдво.
Ще раз обіймуся. Разочок.
О! -О, дякую за все. Ви неймовірна. Дякую. Щиро вам дякую. Це було найкраще Різдво.
-Ооо… О, ти диво. Оооо….
Вона б не церемонилася, повір. Що ж. Побачимося вдома?
Добре.
Заро.
Що з тобою?
Нічого, все добре.
До зустрічі.
Так.
Гаразд. Їдь обережно.
Ви теж.
Так. Можна. Вже й не пам'ятаю, коли святкувала Новий рік. А ти?
-Так. -Я теж. Не пам'ятаю.
Звісно. Зараз подивлюся. Секунду. Так. Було б цікаво.
Так, згодна.
Я б пішла. Я люблю танцювати.
Привіт, мила. Ми хочемо щось замовити. Будеш тайські страви?
Вмираю з голоду.
Мм.
Тобі краще піти, Крісе.
-Заро, припини. Що з тобою? -Мм?
Я майже тобі повірила.
Подарунки, свято, ти… майже обдурив мене.
-Ти про що взагалі? -Що… Я не…
Захотів розважитися з моєю мамою, зустріти з кимось Різдво,
а з ким – байдуже.
Годі, мила. Не кажи те, про що потім шкодуватимеш.
Ти думаєш, що знаєш його, але ні. Ти його не знаєш. Ти знала, що він змусив
мене замовити йому з Японії лосьйон за п'ятсот доларів лише для ліктів.
-І що? І що з того… -У мене там екзема.
А ще я маю готувати подарункові кошики для його собак до їхніх днів народження,
і платити за них маю сама, бо не буде сюрпризу.
Так, у цьому ж і сенс, щоб був сюрприз. Я не…
-Я щось взагалі… Що? -А ще я мала знайти йому чистіше
повітря, щоб він мене не звільнив.
-Лише раз. То лише раз було. -А якщо я щось зроблю не так, наприклад,
я маю написати йому листа з вибаченням. І навіть якщо нічого не
зроблю, все одно маю писати листа.
Це правда?
Але… Боже. Я відволіклася. Я не це хотіла сказати.
Найбільше мене бісить те, що коли він розлучається з жінками,
щоразу він… дарує їм однакові діамантові сережки.
І вже купив такі для тебе.
Що ти верзеш? Це неправда.
Крісе, не варто… Господи……
Що… Ні… Стривай, секунду. Заро, це не… Слухай, це мав бути подарунок. До того, як
виникла ідея з книгою, я… я запанікував, бо не знав, що подарувати.
Припини… Не треба, Крісе.
Ви гуляли у Нью-Йорку, мам?
-Тобі краще піти. -Брук, я…
Тобі краще піти, Крісе.
Так, прошу тебе, йди.
Гаразд.
Це так принизливо.
Звідки ти знаєш про Нью-Йорк?
Бо зазвичай я телефоную охоронцеві студії, щоб Кріса пропустили.
Хм.
Це…… Я не знаю, це було… неприємно, і я… я б хотіла, щоб усе сталося інакше, але…
ти маєш знати, яка він людина.
А ти знаєш, яка він людина?
Так… Я знаю його дуже добре.
А от він після двох років роботи на нього і моєї відданості йому…
взагалі мене не знає.
Може, і я тебе не знаю.
Не треба було робити це так.
Це дуже…
Навіть не знаю, з чого почати. Я… Я знайшла діамантові сережки у Кріса в
сумці. А навіщо вони йому? Для моєї мами…
Заро, зупинись, будь ласка. Хоч на секунду.
Де Малкольм?
Можна я посплю з тобою, якщо його нема?
Ми з Малкольмом порвали.
Ще… десять днів тому.
Що?
Що? Я ж була у вас, і ви були разом до мого від'їзду.
Ні, не були. Я просто не казала тобі.
Чому?
Не знаю, мені здається, ти не здатна… подумати… про мене… чи… підтримати. Я…
Хочеш сказати, я така байдужа?
Останнім часом ми говоримо лише про тебе, Заро. Ее, хоча ні, постійно так.
Я знаю, ти засмучена і малана увазі інше, але це неприємно.
Ні, я мала на увазі саме це.
Так, я ж тобі казала, що ми сварилися, а ти навіть не запитала, як я.
Ти справді думаєш, що я така жахлива подруга, яка за тебе не хвилюється?
Ти себе чуєш, взагалі?
Ти думаєш тільки про себе, я тобі кажу одне, а тебе хвилює лише те,
що відчуваєш через мене ти, і це виснажує.
Я тебе люблю. Дійсно. Але я втомилася.
Я не можу так.
Я так більше можу.
Міс Заро.
Міло.
Усе добре.
-Ходімо, вип'ємо чаю. -Дякую, Міло.
НОВИЙ РІК ВІДЛІК ЧАСУ
Привіт… Так.
З Новим роком.
Привіт… Це за – лише можу собі уявити яке –…
паскудне розставання, а це за те – і це я знаю точно –
що я була… заразою, а не подругою.
Ти таке стерво, що даруєш значок назад? У мене шок… Ти зараза. Але вмієш вибирати
-снеки. -Я просто дно. І, і
мене вже ніщо не врятує.
З НОВИМ РОКОМ
-З Новим роком. -З Новим роком.
Мама: З Новим роком, мила. Усього найкращого. Люблю тебе.
Від мами?
І я тебе люблю.
ПАВІЛЬЙОН 8
Ви ж могли бути в універмазі. Але ви тут. І вас незабаром підірвуть.
У нас проблема.
Крісе? Це Зара.
Що сталося?
Крісе.
Що я роблю?
Який мені сенс грати… позитивного героя?
Усі, кого я любив, для кого я щось робив, не хочуть мене і знати.
Я маю грати паскудника.
Ти не паскудник, Крісе.
Але поводишся так часом.
Вона зневажає мене?
Ні. Не зневажає.
У неї робота.
Викладатиме в Принстоні весняний семестр.
О.
Так.
Заро.
Я знаю, ти мені не повіриш, проте… ті сережки… То були просто сережки.
Добре, слухай, у мене була думка порвати з твоєю мамою,
але лише тому, що я так звик, бо я завжди тікаю, коли мені надто добре.
А потім у мене виникла ідея видати її збірку,
і я думав, як їй буде приємно, і все, чого я хотів,
це щоб їй… було добре.
І… Я просто забув… Я забув… про сережки.
Забув, що вони у мене в сумці.
А студія? Припини. Ти ж сама знаєш, що це єдине місце, де немає фотографів,
і я можу втекти лише туди.
Не так багато місць, куди я…
Гм. Складно бути зі мною.
Як і працювати на тебе.
Точно.
Так.
Знаю, вже пізно, та…… Можливо, колись ти їй розповіси.
Заро… Нью-Йорк…
Ні, ні, я… зайшла надто далеко.
І мені шкода.
З твоєю мамою я був іншим.
Але… але чому… чому ти був іншим з нею?
До неї я не закохувався в Нью-Йорку.
Звільнишся все-таки?
Так.
Але знайду, хто про тебе дбатиме.
Як завжди.
Будеш готовий до роботи хвилин за п'ятнадцять?
Так. Я завжди готовий.
Гаразд.
-Заро… -Що?
Дякую.
І продюсування – це твоє.
О! Привіт.
Привіт… Ого, береш… усі речі?
Просто наводжу лад. Якщо хочеш щось собі або
якщо Джині захоче, скажи, поки я не роздала.
Як робота з кіно?
Гаразд, мам, чому ти… погодилася викладати в Принстоні, мам?
Задля змін у житті. І я матиму змогу не писати певний час… А що?
І Кріс тут взагалі ні до чого, так?
Так. Ти мала рацію.
Я…
Ее…… Так, я, я, багато чого робила. І листи з вибаченням і все інше…
Але… Я…… Знаєш, я…… через мене ти була… змушена робити значно гірші речі, ніж це.
Коли мені було сім, ти несла мене на руках на Ейфелеву вежу.
Господи, пам'ятаю. Ти цілу дорогу репетувала.
А потім ти щовечора сиділа зі мною, поки я не засну, аж до дванадцяти років.
-Ммм. -І ніколи не мала віддяки.
І ніколи, нічого за це не просила.
А коли не стало тата, я була примхливою… дитиною,
яка усі свої підліткові проблеми скинула на тебе.
І я згадую багатьох дітей із великими-великими мріями, як… океан.
І батьків, які їх зупинили.
Ти не така.
Я… знаю, я можу робити в житті все, і в мене є ти.
Мені так пощастило… І не знаю, чому я так довго не розуміла,
що твоє щастя нічого у мене не відбирає.
Це ж очевидно, і… ти заслуговуєш бути щасливою,
жити своїм життям і щоб… тебе помічали.
І я нарешті розумію це, мам. Розумію.
Гей…
Бути твоєю мамою – найкраще, що є в цьому світі.
Я знаю.
Отже…
Так.
Не хочу змінювати тему, проте…
Змінюй… Швидко.
Це про Кріса.
О. Ні, ні. Все минуло. Минуло… Кінець… Я повернулася до реальності.
Я знаю, що ти віднедавна не їсти спагеті, але можна спробувати перейти на
-тверді сорти. -Це не через борошно, а через
вуглеводи. У мене алергія на вуглеводи.
Не буває алергії на вуглеводи, може бути на глютен, але в тебе ніколи…
У багатьох алергія на вуглеводи.
Ох.
Ти впевнена?
Крісе.
Усе буде добре. Повір. Треба… Ходімо.
-Я не… Ну не знаю, я краще… посиджу тут. -Ходімо. Ні. Дай мені сумку, бігом.
Ходімо. Уперед. Обіцяю, буде цікаво. Тобі навіть сподобається.
Так, так. Ні, ходімо. Ходімо. Ні, ні, ні, все буде супер. Дивись. Нуль уваги.
Ти звичайна людина… у вельветовій куртці, яка йде в маркет.
Це замша.
Замша? Добре, хай так.
Ніхто не впізнає.
Класно тримаєшся. Молодець.
У чому річ?
Не знаю. Сьогодні все, як зазвичай.
Невже?!
Так!
Ще раз, як вони називаються?
Ківано… Рогаті дині.
-А для чого вони? -Корисні при деменції.
-У тебе ж немає деменції. -Знаю, бо я їм рогаті дині, і вони
продаються лише тут. Тож біжи і візьми три.
Гаразд.
Я швидко.
Хочеш, візьмемо ще, ее, органічне авокадо?
Так, звичайно… Вони всі органічні?
-Думаю, так. Оо. Чорт, Крісе. Збирай. -Я думав, їх продають ящиками.
Брук?
Привіт. Ее…
А що ти тут робиш?
Еем, Лейла попросила купити їй рогатих динь
терміново, для… профілактики деменції,
і це – як я тепер бачу – вигадка.
Заро. Поясни. Що це означає?
Гаразд, я… Як вам сказати? Як вам сказати це, еем… Чорт. Я помилялась. І… шкодую.
Так.
Це було важко.
І мені шкода, я повівся ще гірше. Я-я… Вибач… Більше винен я… Вибач.
Ні. Добре. Добре, було трохи… Так, гаразд, гаразд, досить, нам усім шкода, ми
любимо одне одного, прекрасно. Так, любимо одне одного, клас. Ми помиляємося,
просимо вибачення, чудово. І хоча все це ненормально, я вважаю, що в цьому щось є.
І… всупереч усьому, вам разом дуже добре.
І хоч я й не так уявляла майбутнє кожного з вас, проте… Я хочу сказати, що…
Ви заслуговуєте… на ще один шанс, і я вам… не заважатиму.
То ти наша продюсерка? Це все постановка?
-Вона молодець, так? -Так, звісно, вона ж моя донька.
Добре, о, припиніть, знаєте, я, мабуть, вже піду геть, а ви тут
-розважайтеся. -Так. Іди… Мгм.
Слухай, я не знала про її плани, і повір, я до цього не причетна, я взагалі…
-Так, так, так, звісно. Що? -Можна я… Можна я дещо скажу? Одну річ.
Я дуже довго сприймав людей як щось належне.
Так. І знаєш, Брук, до зустрічі з тобою, я не розумів, що зі мною.
Добре, і що з тобою?
Я острів-одинак.
І я не хочу бути таким островом, Брук.
Я до цього зовсім не пристосований.
Я не знаю, що це, але між нами…
Це… Крісе, це ризиковано, ми не…
І що? Яка різниця? Хіба це має зупиняти нас?
І нам не варто боятися кінця?
Кінця? Ми говоримо про кінець? Ми ще нічого не почали.
Не бійся.
Добре, і чого ти хочеш?
Сказати тобі, чого я хочу?
Брук, я хочу взяти візок… і скласти список, а потім підійти до полиць із
пластівцями, бо вони… фантастичні, а ще я хочу…
Мгм.
-Ти не бачив полиць із пластівцями? -Таких – ні. Я ніби в казці. Це
найкрутіший маркет, у якому я взагалі був, і я не жартую, я не маю можливості ходити
по магазинах. Та ще й разом з людиною, яка мені дуже подобається.
Почнемо з цього?
Як на мене, гарне місце для початку.
Гаразд.
Тропічний туман, швиденько.
А зараз грім.
Хай стоять там, скільки захочуть… За овертайм заплатить Кріс. Дякую.
Мгм.
Вибачте. А хто там? Кріс Коул? Це правда?
Не знаю, про кого ви. А вмаркеті лише моя мама… і її бойфренд.
КНЧНСТРВО
РІК ПО ТОМУ
Гей. Зробимо ще один дубль, гаразд? Усе круто.
Слухай, а можна зробити дубль з іншою версією?
Так. Гаразд, камера!
Так, будь ласка, надішли мені і режисерці цифрові копії,
а для Кріса потрібно роздрукувати, бо інакше він не прочитає.
А ще треба зателефонувати лінійному продюсеру.
Я хочу поговорити про нову рецензію, виникло кілька запитань.
І я б залюбки випила гарячої кави,
-коли в тебе буде час. -Зрозуміла.
Дякую.
-Коли початок? -О сьомій вечора.
Готовий до зйомки вночі?
Так, звичайно.
Я просто ніколи не бачила, щоб ти не спав цілу ніч, тож…
Твоя мама так не скаже.
-Що? О, я не те мав на увазі. -Вийди.
-Я не… Я мав на увазі… -Геть з мого кабінету.
Ні, ні, ні, ні, ні. Ні.
Ти ж усе розумієш. То був жарт.
Замовкни.
-Сорян. Сорян. -І не приходь. Ні!
До вечора.
-Добре. Люблю. -І я тебе.