Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
7. KVĚTNA 2022
SE NEJLEPŠÍ LGBTQ+ KOMICI Z CELÉHO SVĚTA
SJELI DO GREEK THEATRE V LOS ANGELES
NA HISTORICKÝ VEČER PLNÝ KOMEDIE.
Pokud umělec dokáže využít své životní zkušenosti
k vyvolání jisté společenské změny,
dokáže změnit celý svět.
CESTA DO GREEK THEATRE ZABRALA 100 LET,
NĚKOLIK GENERACÍ ODHODLANÝCH KOMIKŮ
A BEZPOČET VTIPŮ.
Když mi bylo 14, řekla jsem matce, že chci být komička.
Odpověděla: „Jestli by nebylo lepší rovnou umřít.“
Když vidíte queer stand-up komiky,
asi si ani nedokážete představit, co všechno museli překonat,
aby se dostali na televizní obrazovky,
do filmů a dokonce i na Instagram.
Tohle mi vůbec nejde.
Sluší mi to?
V mých začátcích
moc queer komiků nebylo.
Spíš jste slyšeli o drogách než o tom, že je někdo gay.
Když v mých začátcích někdo řekl, že je gay, většina lidí kroutila hlavou.
Nevěřili svým uším.
Každý jsme zažili situaci, že na nás někdo křičel: „buzno!“
Jednou někdo zakřičel „Židáku!“ Tak říkám: „Jo?“
Když jsem začínal vystupovat, nebyl jsem vyoutovaný.
Už je to 40 let. To jako fakt?
Lidi to děsilo.
Byli nuceni svou orientaci kvůli kariéře tajit
a pak se museli rozhodnout.
„Půjdu s barvou na trh. Nechci to tajit.“
„Už toho máme dost. Potřebujeme změnu. Takhle to dál nejde.
Pohneme s tím.“
Tuhle revoluci televize přenášet nebude.
Tohle není hnutí za sexuální preference.
Je to hnutí za právo na lásku.
I kdybych už nikdy neměla sex se ženou, pořád bych byla lesba.
Šlo nám o to, že můžeme být vidět,
musíme být vidět a že umíme být vtipní.
Ale nebyla bych šťastná lesba.
Spousta lidí tu byla před námi. Děláme to už dost dlouho.
Početná skupina lidí,
jejichž odkaz překonal i jejich dobu.
Máme za sebou pořádný kus cesty.
Queer komici a queer historie... O tom všem je třeba mluvit.
A teď přišla doba, kdy je to možné.
Jste připravení zapsat se do historie?
DUHOVÝ HUMOR: STAND-UPOVÁ REVOLUCE
STAND OUT – GREEK THEATRE LOS ANGELES - 7. KVĚTNA 2022
Chystáme show,
kde vystoupí 22 LGBTQ+ umělců.
Před 20 lety by bylo něco takového nemyslitelné.
Nemůžu se dočkat.
Být stand-up komikem je pro mě dnes mnohem jednodušší
než kdykoli jindy v minulosti.
Protože dlouhou dobu
mohli lidi jako já o podobné kariéře jen snít.
Člověk se bál přiznat i svému nejbližšímu okolí, že je gay.
Za mého mládí panovala v našem oboru silná homofobie.
Člověk si musel dávat pozor, co dělal, s kým se bavil a komu se svěřil.
Tak to tehdy bylo.
Ohrožovalo to vaši kariéru i váš život.
Ahoj. Gayové se jen chtějí bavit.
Teď už může dělat komika každý.
Nenapadlo by mě, že se toho dožiju.
- Hlavně, když máš radost. - To mám.
To je dobře.
Všichni jsme nadšení, že tu můžeme být spolu.
Je to něco neskutečnýho. Vážíme si toho.
V mých začátcích mě čekalo vystoupení v Last Comic Standing.
Řešili jsme, jestli je třeba se vyoutovat.
Přece jen budu v televizi říkat vtipy o tom,
že jsem gay.
Řekli: „Klidně. Na nic si nehraj.
Proč to tajit?“ A já na to:
„Super!“
A to jen díky všem těm lidem, co tu byli přede mnou.
Tuhle dívku vykázali z několika zemí,
protože se zaníceně zajímá o feministické hnutí,
čímž pomohla ženám po celém světě. Přichází Robin Tyler!
Občas lidi svými vtipy štvu.
Netuším proč.
Vždyť jenom říkám pravdu. Ale je to fakt štve.
Jednou se jeden chlap postavil a začal mít poznámky.
„Hej ty! Nelíbí se mi, co tu vykládáš.“
A pak řekl něco, co mě mělo nejspíš naštvat.
„Že ty seš lesba?“
A já na to: „Radši než bejt s tebou.“
Kdy vám došlo, že jste lesba?
Když mě doktor přivedl na svět. Teda ne.
Na svět mě přivedla matka. Doktor mě plácnul a já mu to vrátila.
A pak mi došlo, že jsem lesba.
Coming out jsem měla...
když mi bylo 16, takže v roce 1958.
Říkala jsem si: „šajba z prérie“, protože jsem vyrůstala v kanadské prérii.
Jednou jsem četla článek, kde stálo:
„Pokud jste žena a milujete jinou ženu, jste lesba.
Můžou vám to mít za zlé, ale hlavní je, aby se to zdálo správné vám.“
Podepsáno Del Martin a Phyllis Lyon.
Nadchlo mě to. „Super, jsem lesba. Odteď to budu všem říkat.“
Jako bych lidem říkala, že jsem Beran.
Šla jsem domů a řekla to mámě. Nevzala to zrovna nejlíp.
Ale díky tomu jednomu článku jsem se za to nestyděla,
nikdy jsem to netajila.
Tajit to je jako žít v rakvi.
Dusíte se, dokud neumřete.
V roce 1962 jsem se přestěhovala do New Yorku,
kde jsem potkala ženu, která vypadala jako Audrey Hepburn,
Pat Harrison.
Řekla jsem jí: „Miluju tě a vezmu si tě.“
Její polovičce se to moc nelíbilo.
Ale nakonec jsme spolu byly 55 let.
Stalo se z nás komediální duo Harrison a Tyler.
Ráda bych vám řekla, že naše seznámení bylo jako každé jiné.
Řídila jsem náklaďák a ona do něj nakládala věci.
Naše vtipy byly založené na feminismu,
ale chodili na nás jen gayové a lesby.
V té době se lidi přestávali bát jít s kůží na trh,
protože z boje za práva leseb a gayů se stalo hnutí.
V roce 1969 se odehrály Stonewallské nepokoje.
V gay komunitě měly neskutečný ohlas,
protože to bylo poprvé, co jsme se začali bránit.
Stonewallská vzpora je obecně považována
za počátek gay militantnosti.
Stonewall byl bar v Greenwich Village v New Yorku,
oblíbené místo gayů.
Policie provedla v baru razii
a lidé se rozhodli bránit.
To rozpoutalo politické hnutí,
jehož cílem bylo veřejně přiznat orientaci.
Mladí protikulturní gayové toužili po revoluci.
Queer lidé žijí v téhle zemi od nepaměti.
Stonewall byl důležitý prubířský kámen,
ale tím to nezačalo.
Jistí lidé se proslavili ještě před druhou světovou válkou.
Dokonalým příkladem je třeba Rea Bourbon.
Nevím, jestli věříte mi víc,
ale nejsem Tetka, nýbrž strýc.
Pokud jste slyšeli nějaké podlé drby,
jsou zcela absurdní, to vás ujišťuji.
Ve 20. letech došlo k velkému pokroku, hlavně co se týče zviditelnění.
„PŘEHLÍDKA MACEŠEK“
Ale hospodářská krize a druhá světová válka
nás přivedly do konzervativní éry.
Po druhé světové válce zavládla rudá panika
a následně i levandulová panika.
Gayové byli považování za hrozbu americké bezpečnosti.
Většina stand-up komiků v 50. a 60. letech
byli hetero muži.
A jejich vtipy byly často založené na strachu,
že budou vypadat jako gayové.
Mel Brooks a Carl Reiner, skvělí komici,
ale jejich vystoupení se točila kolem strachu a nervozity,
že by mohli vypadat jako gayové.
Fascinuje mě, když nám vyprávíš osobní příběhy
slavných postav z historie.
Zaujal mě generál Custer.
Buzík.
Ne, mluvíme o generálu Custerovi. Byl to generál.
Já tam byl, Charlie. Je to buzík.
Bylo to velmi represivní období.
Ale v době po Stonewallu se začala projevovat změna v kultuře.
A tato změna
se odrážela i v komedii tehdejší doby.
Poslední šance.
Pokud se do 20 minut nikdo nepřihlásí na grilovací rande naslepo,
zruším grilovací rande naslepo.
Harrison a Tyler měly televizní show, kterou jsem jim psal.
Zruším turnaj v balení cigaret
a půjdu dolů a provedu něco s vířivkou.
Byly v kurzu
a před kamerami i mimo ně byly tým.
Jen to o nich v televizi nikdo nevěděl.
Dobré ráno, andílku.
Dobré, ďáblíku.
Můžu si zakouřit?
No jasně, posluž si!
Tehdy nebylo možné před publikem říct, že jste gay.
Pokud jste nevystupovali před gay publikem a gay komunitou,
kde to o vás všichni věděli
a mohli jste o tom mluvit.
Vystupovala jsem v hotelu Fairmont v San Francisku.
Naprosto tuctový podnik.
Jezdili tam manažeři a luxusní klientela,
ale přes týden jsem nechala zrušit dress code,
takže tam člověk potkal tancující lesby v overalech a žabkách.
A v brejličkách.
Bylo to skvělý.
Nikdy jsem se nepovažovala za klasickou stand-up komičku.
Spíš jsem vymýšlela různé postavy.
Přicházím jménem heterosexuální komunity
na přátelskou návštěvu homosexuální komunity
a přinesla jsem mírový quiche.
Přiznám se, že spousta z nás v Calumet City si myslela,
že quiche způsobuje homosexualitu.
Opravdoví chlapi quiche nejedí. A už vůbec neví, jak se to píše.
Už od samého začátku jsem to dělala proto,
abych změnila svět k lepšímu.
Tady slečna Ernestine Tomlinová z AT&T.
Myslela jsem, že Ernestine změní svět.
Že zabrání, aby se z AT&T stal monopol,
a všechno bude lepší.
Ne, to není stát.
Ne, jsme mnohem větší.
Velmi často vtipy odráží to, čím si procházíme.
A taky vám ukazují
nebo naznačují, jak by to mohlo vypadat.
Kousek od nás bydlí dvě krásné dámy.
Mají zelený dům a po zahradě jim běhají tři psi.
Ptala jsem se jich, proč nemají tatínka.
Prý proto, že jsou lesbičky.
Včera jsem viděla, jak si dávají při loučení na verandě pusu.
Už se nechci jmenovat Evička, ale „Lesbička“.
Líbí se mi, jak to zní.
Před běžným gay publikem jsem svou orientaci nijak netajila,
ale nikdy jsem nevydala veřejné prohlášení ani neuspořádala tiskovku.
Bylo to v 70. letech.
V roce 1975 mi nabídli coming out na obálce časopisu Time.
Hrozně mě to urazilo. Vážně si myslí, že zaprodám svůj život nebo orientaci,
abych se dostala na obálku?
„JSEM HOMOSEXUÁL“ GAYOVÉ TOUŽÍ PO PŘIJETÍ
Chtěli napsat článek o gayích,
což by nevadilo,
ale na coming out bylo moc brzo.
PRÁVA GAYŮ: CHYSTÁ SE ODPOR?
Svět tomu ještě nebyl tak otevřený.
Ježíš mě miluje.
Dříve byla Anita Bryant známá jako prodavačku džusů.
To se změnilo.
Její skupina bojuje za zrušení nového zákona Dade County,
který chrání homosexuály v zaměstnání a bydlení.
Anita Bryant byla „zpěvačka“.
Rozhodla se, že je znovuzrozená
a dala si za cíl připravit homosexuály o jejich práva.
A začali bojovat po celé zemi za zrušení práv homosexuálů.
Homosexuálové se mohou stát vzorem pro naše děti. To je nebezpečné.
Mělo by to dalekosáhlý dopad na naše děti i celý národ.
Nevadí mi, že jsou znovuzrození,
ale proč musí být stejní jako předtím?
Homosexuálové se nemohou rozmnožovat biologicky,
ale musí se množit verbováním našich dětí.
Jmenuju se Harvey Milk
a přišel jsem vás naverbovat!
Už mě nebaví poslouchat všechny ty Anity Bryant
překrucovat slova z Bible, aby odpovídaly jejich zvráceným názorům.
Z komedie se stal projev odporu.
Museli jsme je rozesmát.
A jakmile se rozesmáli a uvolnili, bum...
Měli jsme je v hrsti.
Přiznejme si, že víc než gayové nenávidí Anitu Bryant
už jen milovníci hudby.
Díky ní nám došlo,
že se musíme politicky zorganizovat a začít bránit.
Důležitou součástí našeho hnutí byl humor.
V ROCE 1977 BYLA LILY TOMLIN HLAVNÍ HVĚZDOU BENEFIČNÍ SHOW
ZA PRÁVA GAYŮ V HOLLYWOOD BOWL „THE STAR-SPANGLED NIGHT FOR RIGHTS“
Děkuju.
NAČEŽ ANITA BRYANT ZORGANIZOVALA SBÍRKU...
Moc vám děkuju.
...NA KŘÍŽOVOU VÝPRAVU PROTI GAYŮM
Moc si takového vřelého přijetí vážím.
Pamatujete, jak jsme za starých časů vzali barvu
a šli na viadukt sprejovat nadávky?
A druhý den jsme zjistili, že to někdo dospělý přepsal na „Buick“.
Show Star-Spangled Night se tvářila jako benefice za lidská práva,
ale byla zaměřená čistě na gaye.
A samozřejmě tehdy nikdo nebyl gay.
Jen nesmělý.
Přišla na to spousta gayů.
Já chtěla jít taky, abych viděla vystoupit Richarda Pryora.
Producentka mě požádala, abych přemluvila Pryora k účasti.
Přátelila jsem se s ním z dob, kdy vystupoval v mých speciálech.
Byla to má spřízněná duše ve světě komedie.
Měla jsem ho moc ráda.
Varovala jsem, ať se připraví, že Richard je Richard.
Přišel jsem sem
kvůli lidským právům a...
Děkuju.
Zjistil jsem, že jde hlavně o to,
aby vás nechytili s pérem v puse.
Když Richard vyšel na pódium, diváci šíleli.
A pak sem přijde nějakej maník a prohlásí, že je gay.
„Jo, jsem hulibrk.
Jsem starosta tohoto města a věřím, že mám právo hulit péra.“
Nikdo nic neudělal.
Jak říkají politici, nikdo na to nereagoval.
Já to taky zkoušel.
V roce 1952. Vykouřil jsem Wilbura Harpa.
Bylo to krásný.
Richard Pryor je jednou z největších hvězd queer komedie,
ale nesmíme o tom mluvit.
Nikdy se nestyděl veřejně říkat, s kým něco měl
a co všechno s těma lidma dělal.
Proto mi přijde naprosto fascinující, že dokázal být takhle upřímný
v 70. a 80. letech 20. století.
Wilbur se nežinýroval a pořádně se prohnul v pase.
To se uděláte jedna dvě.
A tady z toho přešel Richard na...
Nevidím tu žádný černý.
Vidím tu asi jen čtyři černochy,
co sedí každej zvlášť.
Připadal si tam jako na akci pro bělochy, což se mu vůbec nelíbilo.
Vy běloši tu máte zábavu.
Povídáte si, jak chcete práva.
A úplně publikum rozsekal.
Když hořeli černý ve Watts,
dělali jste vy hajzlové to samý, co děláte na Hollywood Boulevard.
Srali jste na to.
Věděla jsem, že se to může takhle zvrhnout.
Dnes tu mluvíme o lidských právech.
A já jsem lidská bytost.
A nakonec prohlásil: „Polibte mi mou černou zazobanou prdel,“ a odešel.
A rozpoutala se vřava.
Řekla jsem:
„No, řekl si svoje. To je fajn.“
PRYOR KRITIZOVAL DIVÁKY NA BENEFICI
Když se za něco bojuje, jsou komici vždycky v popředí.
Lidi si myslí, že všichni gayové mají něco společnýho.
Ale tak to není.
Každej jsme úplně jinej.
Existujou misogynní gayové.
Pak taky rasistický gayové. A je třeba s tím počítat.
Od toho jsou tu komici.
Mají za úkol zaobalit lék do cukru.
Když se smějete,
nepůjdete ubalit tomu, kdo vás rozesmál.
Každý komik, který používá svá vystoupení k tomu,
aby upozornil na předsudky a nenávist limitující naše možnosti,
je aktivista.
Žádný komik neprodělal coming out.
Patti mě nutila, ať to udělám. Ale já chtěla, aby to bylo vtipný.
Neměla jsem koho napodobit, tak jsem to musela vymyslet sama.
Náš další host právě vydal nové album s názvem Navždy družička, nikdy ženich.
Přivítejte Robin Tyler!
Nakonec jsem vystoupila v Norm Crosby Show jako lesba.
To v televizi ještě nebylo.
Plán se sudými a lichými dny tady moc nevyšel, co?
Lichá a sudá. Gayové chodí v pondělí, heterosexuálové v úterý.
K čemu to je?
Tuhle jsem šla po ulici s gayem Terrym. Poznáte to.
Přišel za náma jeden chlap a říká: „Já vím, co seš zač. Seš teplej!
Měli by vzít všechny jako ty a poslat je na nějakej ostrov!“
Terry na to: „To udělali. Jmenuje se Manhattan.“
Pak jsem zavtipkovala, že Anita Bryant je křesťanka...
...asi jako jsou omalovánky umění. Ne?
Druhý den psali,
že se otevřená lesba navážela do Anity Bryant.
A přišly jsme o smlouvu s televizí.
Bylo to těžké. Zrovna se nám dařilo
a začínalo to vypadat dobře.
Mrzelo mě to.
Protože to bylo odvážný.
Dej dnešnímu dni sbohem.
A nasměruj mě k zítřkům.
Udělaly jsme, co bylo třeba...
Chtělo to odvahu a odhodlání.
Protože každé slovo je jako kulka.
Jste nabitá zbraň a všechno, co řeknete, může zasáhnout cíl.
Oni to tehdy nechtěli slyšet.
Byl to risk.
Proto se nikdo neodvážil jít v 70. a 80. letech s kůží na trh.
Vždycky hrozilo, že dopadneme stejně.
UŽ NEBUDEME MLČET!
Nikdy se nikam neposunete, když nebudete čelit odporu.
Věděla jsem, že nemůžu přestat bojovat.
Řekla jsem Patti, že to nevzdám.
Vtipem můžete říct lidem věci, které jinak nebudou chtít slyšet.
Když gaye neznáte, můžete se jich bát.
Když jsme se začali vyoutovávat,
najednou lidi věděli, že je to jejich syn, bratranec nebo někdo.
A už se nám nemohli smát.
Neděláme to z lásky k moci.
Děláme to z mocné lásky,
která nás podrží.
Protože musíme být svobodní. Budeme svobodní.
Zasloužíme si být svobodní, protože jsme všude!
JSME VŠUDE
Musíte lidem pomáhat k lepšímu životu ve všech ohledech,
aby měli všichni stabilní a rovnocennou šanci uspět,
naplnit svůj životní sen a tak podobně.
Takhle já přistupuju ke komedii.
Chci, aby pomáhala.
Za mého mládí se o homosexualitě nemluvilo.
Ale byly tu dvě ženy,
uznávané umělkyně,
které se to snažily změnit.
Každá svým způsobem.
V 70. letech!
Je tu jedna výjimečná osoba, Jane Wagner,
která svým úžasným talentem nejvíc přispěla k tomu, co dělám.
O tuhle poctu se dělím i s ní.
Byly odvážné a na nic si nehrály.
Ukazovaly nám, jak bojovat.
V 70. letech se gayové začínali protlačovat
a my doufali, že nás bude následovat další generace komiků.
Ráda bych vám představila výjimečnou osobu.
Jednou bych si dala banán,
pak zas dostanu chuť na šťavnatou ústřici.
Klidně mě vyoutujte!
Sandru Bernhard.
Lily Tomlin jsem měla ráda od chvíle, co jsem ji poprvé viděla v Laugh-In.
Byla jako zjevení.
Všichni musíme držet jistý standard. Je to důležité.
S ostatními umělci nás spojuje
velmi silné pouto.
A Sandra byla...
Ve všem, co dělala... Toužila jsem být jako ona.
Komedie je balzám, který říká:
„Ukolíbám tě do klidu a zaženu všechny tvé obavy.
Osvobodím tě od tvých vlastních útlaků.“
Tak je podle mě fér, že dnes vyoutujeme i někoho z vás.
Sandra Bernhard byla obecně známá,
protože hrála ve filmu Martina Scorseseho
Král komedie s Robertem De Nirem.
Ale ještě víc se proslavila účinkováním v show Davida Lettermana.
Vždycky byla nezapomenutelná.
- Než to ukončíme... - Chcete vidět, jak porodím?
Radši ne.
Já svoje show považuju za estrádu,
protože obsahují všechny možné prvky.
Je to jako návrat do 70. let.
Tehdy frčely estrády,
které byly vrcholem americké zábavy.
Budu tam.
Estrády 70. let byly jako kaleidoskop.
Obsahovaly různé postavy, hudební čísla, šílené kostýmy.
A queer mládež 70. let si říkala,
že přesně to je svět pro ně.
Estrády byly důležitou součástí mého dětství.
Přesně to jsem chtěla dělat.
Zamiloval jsem si Flipa Wilsona, který měl estrádu.
A Geraldine byla okouzlující.
Já si tě všimla už dávno.
Nebyl to jen chlap v šatech.
Geraldine byla nejen drag umělkyně, ale zároveň i vtipná.
Já jsem velký fanda estrád. Psal jsem pro různé lidi.
Šla jsem do show $1.98 Beauty Contest.
A vyhrála jsem.
Já myslel, že to je Kris Kristofferson...
Koukali na všechny ty pořady
a svět estrád je lákal.
Poznávali se v kostýmech nebo třeba v hercích.
Před 50 lety!
Bylo to semeniště jak implicitních, tak i explicitních queerdů.
V 60. a 70. letech ukazovaly queer lidem,
co všechno je možné,
protože ti tehdy žádné veřejně přístupné vzory neměli.
K nakousnutí.
V roce 1984 jsem potkala člověka jménem John Boscovich
a začali jsme spolu psát a vymýšlet písničky,
v kterých se snoubil pop, komedie a společenský komentář.
Z toho vznikla moje show Without You I'm Nothing.
První den v práci a první rande se šéfem.
Vzal mě na prohlídku San Franciska. Nic takového by mě ani ve snu nenapadlo.
Sandra Bernhard integrovala názory do vyprávění, písní a šarmu.
Protkala celou svou show queer prvky.
Předvedla nám úplně jiný styl komedie.
Začínáme na Lombard Street, nejzakroucenější ulici světa.
Jako by mě dal do latě.
Snažili jsme se lidi pobavit
a předvést něco chytrého, šíleného
a podvratného.
Show Without You I'm Nothing byla nesmírně politická,
protože se rozjížděly roky vlády Ronalda Reagana
s jeho velmi konzervativní republikánskou a náboženskou pravicovou politikou.
Náboženská Amerika se probouzí,
možná právě včas pro dobro naší země.
Přicházely změny.
Prožívali jsme sexuální revoluci a gay revoluci, které se spojily.
Ale zároveň nás za to společnost trestala.
Dnes už máme v kostelech pastory,
kteří žijí normálním, heterosexuálním životem,
ale přišli za námi jako homosexuálové.
Představili jsme jim kázání Ježíše.
Došli znovuzrození, změnili svůj život.
„Proč se chceme navzájem potlačovat?
Proč si chceme vzájemně brát?
Proč mají naše vlastní zklamání a traumata negativně ovlivňovat ostatní?“
„VĚTŠINA“ VS. GAYOVÉ
Hnutí za rovnoprávnost gayů bojuje za to,
aby lidé mohli vyjadřovat svou sexualitu, jak jen potřebují.
Měli jsme výraznou gay kulturu, která se nebála ukazovat,
ale politické klima 80. let
ji velmi proměnilo.
Bylo to jako facka.
Lidé se museli politizovat úplně jinak než dřív.
Od Christopher Street po Castro.
Od noci ve Stonewallu po týden, kdy zemřela Judy Garland.
Od Little Richarda po Liberaceho.
Opakuje se stále stejný rytmus.
Žijeme v době utlačování.
Zachvátila nás epidemie AIDS
a rozjela se vlna aktivismu,
která přijde vždy jako reakce na republikánskou vládu
snažící se vypořádat se všemi společenskými problémy.
Stala se z toho další vlna,
kdy jsme museli znovu naplno vyrazit do boje.
Je tu něco...
To staré náboženství...
...na co se chci zeptat.
...a naše stará ústava.
Je tu něco, co mě zajímá.
93 % Američanů zastává názor,
že homosexualita není přijatelný alternativní životní styl.
...odpovědi máte vy.
Odpovědi najdete ve slově Božím.
Tak mi řekněte...
Reagan byl hroznej.
Byla to drsná doba, ale Sandra se ničeho nezalekla.
Je to divoška, co poukazuje na pokrytectví.
Jerry Falwell se snaží bojovat s funkem.
A říká i nám, abychom s ním bojovali.
Ale nakonec se mu stejně poddá.
Bavilo nás to sledovat. Byla neskutečná.
S funkem se nedá bojovat.
Protože funk bojuje proti fašismu, rasismu, sexismu, homofobii...
Bylo to jako bojový pokřik. Oblíkli jsme si uniformy
a vydali se s tím válčit.
Nějak to dopadne.
Všichni budete dělat funk, vy nevděčný hajzlové!
Detabuizovávala sexualitu
a tím k sobě přitahovala lidi.
Poznala jsem spoustu skvělých lidí. Přišla na mě Mary Tyler Moore.
Keith Haring a Madonna.
Kde je? Madonno?
Madonno? Pojď sem!
Queer kultura se rozděluje na dobu před Sandrou Bernhard a Madonnou
u Davida Lettermana a po ní.
- Co děláte? - Obvykle chodíme do baru Kava nebo MK.
- Cestou do Cubby... - Hole.
V tu chvíli jsem před televizí úplně zkameněla.
Nevěřila jsem vlastním uším.
Zmínily Cubbyhole, což byl lesbický bar v New Yorku.
Je čas přiznat barvu.
Zlato, stačí říct.
- Přiznej barvu. - To nesnáším.
Já tohle nesnáším.
- Dobře, spala jsem se Seanem. - Sklapni!
- A bylo to hrozný! - Tak jo.
Nelži!
- Poslouchej... - Tys byla mnohem lepší.
Madonna a Sandra byly velmi úspěšné,
vlivné ženy, které spolu nepokrytě flirtovaly.
To bylo pro queer komunitu velmi pozitivní.
Byly to temné časy.
Z politického hlediska se nic nelepšilo.
Ale občas přišly chvíle,
kdy jsme si mohli představit, co nás čeká.
Dnes tu budeme spolu a povídat si o sexualitě,
budeme se bavit a držet za ruce.
Muži, ženy, je to... Lidi.
Já z osmdesátek nemám trauma.
Díkybohu za to.
Ale mám štěstí, protože spoustu lidí to poznamenalo.
Mám vás ráda. Díky, že jste přišli.
Sandra se věnovala jak hraní a hudbě, tak i komedii.
A to mě vždycky přitahovalo.
Když jsem viděla lidi jako Sandra Bernhard, řekla jsem si:
„Můžu přidat ke svému stand-up hudbu. A pak to bude...“
KOMIČKA
Najednou přidám nějakou dovednost.
Komedie je subjektivní. Když přidáte hru na nástroj,
nepřipadáte si tolik jako šašek.
Jsem šašek v paruce.
Jak se máte, blbečkové?
Já zbožňuju stand-up,
ale jediný problém je, že se lidi musí s komiky ztotožnit.
Já se velmi rychle stala slavnou a bohatou.
Takže se můžu ztotožnit jen s boháčema.
Máme tu nějakou chudinu? Co jste zač?
Takže tahle píseň...
Tahle píseň je pro všechny boháče.
Ahoj, boháči.
Překrásní boháči.
Je to děs, když musíte parkovat jachtu nadvakrát, co?
Ahoj, boháči...
Svět queer lidí je založený na mentorech a učních.
Sami sebe poznáváme skrz lidi, které potkáme a naplní naši duši.
Je to komunita.
Rád tě vidím, fešáku.
Moc rád tě vidím.
- Chyběls mi. - Panebože. Slušnej knírek.
Mezi gay komiky panuje kamarádství.
Celkově spolu skvěle vycházíme a máme se rádi.
Jo, klidně se před sebou pomlouváme.
Navážíme se do sebe.
Ale máme se rádi.
Jsme kamarádi, parta, rodina.
Scott Thompson.
Když jsem byl na vysoké, viděl jsem Scotta z Kids in the Hall
vystupovat v pořadu Conana O'Briena a úplně mi učaroval.
Vůbec se nestyděl za to, že je gay, a otevřeně mluvil o gay sexu.
Scotte, představíš nás?
Jasně, Conane. Rád bych ti představil Randyho a Ralpha.
- Randy a Ralph! - Ahoj.
Nebo je to Ralph a...
Mají rozdílný klobouky, abych je odlišil.
- Jo. - Ale občas jsou pěkně zlobivý.
Když jsem byl mladý, vystupovali v televizi tři muži,
kteří se netajili tím, že jsou gayové, přestože to nebylo dovolené.
Rip Taylor.
Koukejte. Divnej pár.
Charles Nelson Reilly.
Vaše nadvláda skončila, Phillipe. Ženy teď chodí za mnou.
Paul Lynde.
Pravda, nebo lež? Kryštof Kolumbus rád nosil spodničky a dlouhé punčochy.
Je těžký sehnat posádku na půl roku.
Homosexuálové byli obecně tolerováni, pokud byli k smíchu.
Šokovali publikum svými vtipy,
kteří se tomu tehdy smáli.
Když jsem se rozhodl pro komedii, nechtěl jsem tajit orientaci.
Když jsem začínal vystupovat,
myslel jsem, že budu dělat stand-up.
Ale zjistil jsem, že to nepůjde.
Když jsem v 80. letech přišel poprvé na open mic večer,
komik, který mě představil,
řekl publiku, že jsem ho vykouřil.
Nazval mě buznou a pak mě pozval na pódium.
Navedl diváky, aby mě nenáviděli.
A to se opakovalo pokaždý.
Tak jsem se vyoutoval.
Bylo to hrozně těžký.
Tak jsem se rozhodl vymýšlet postavy,
abych se vyrovnal s tím, jak to ve světě chodí.
Celý pořad The Kids in the Hall byl protkaný queer prvky.
Už jen to, že muži nosili šaty a ještě jim to v nich slušelo,
bylo velmi trangresivní.
Slečno Francesco Fioreová, bijete svého muže?
Co?
Ne.
Možná.
Ano. Ale nemůžu si pomoct.
Jako by Scotta Thompsona ani nenapadlo,
že nesmí říkat to, co říká.
Dal jsem kopačky svýmu milenci Zekovi.
Myslím, že mi byl nevěrnej.
Dal mi přezdívku „Další!“
Z Buddyho Colea jsem udělal zženštilého stereotypního gaye.
Ale naruby.
Nedělal jsem si legraci z něj,
ale z vás, diváků.
Když už vlastním gay bar, musím jít s kůží na trh.
Jsem profláknutej jako radní města.
A další klíčový rozdíl
mezi Buddym Colem a jeho předchůdci byl v tom,
že byl přehnaně sexuální.
Dřív byli gayové asexuální.
Ale u Buddyho Colea jste věděli, že je zvíře.
Říkal jsem si, že se život může rychle změnit.
A že to platí i pro společnost.
Koncem 70. let
se objevilo hnutí za přijetí homosexuálů
do společnosti a televize.
Ve filmech, v popkultuře.
Byla to doba Castra a disca.
Mladíku, je místo, kam můžeš jít.
Slyšíš, mladíku...
Lidé byli označování za queer
a byli populární.
...je spousta způsobů, jak se bavit.
Jsme všude!
Zábava jede v Y...
A pak zasáhl AIDS.
Záhadná nemoc známá jako „mor gayů“ rozpoutala epidemii,
jaká nemá v dějinách americké medicíny obdoby.
A vrátili jsme se zpátky o 30, 40 let.
Okamžitě, skoro přes noc.
Společnost tehdy považovala homosexuály za odporné.
AIDS LÉČÍ BUZNY
Jen si to vezměte. Během Reaganovy vlády
proběhla tisková konference, když se rozšířila epidemie AIDS,
a všichni se začali smát.
Ví někdo z Bílého domu o té epidemii, Larry?
Říká se tomu „mor gayů“.
Fakt. Je to vážná věc.
Každý třetí na to umírá.
Nevím, jestli o tom prezident ví.
Já to nemám. Vy jo?
Vy to nemáte? Tak to se mi ulevilo, Larry.
Má prezident... Jinými slovy, bere to Bílý dům jako vtip?
Zastávám názor, že se dá vtipkovat o čemkoli a komkoli.
Ale jen pokud to nemyslíte zle.
VZÁCNÁ RAKOVINA U 41 HOMOSEXUÁLŮ
Nemůžete vtipkovat o AIDS, když lidi umírají ve velkém.
V USA ZEMŘELO NA AIDS PŘES 100 000 LIDÍ
Jistou dobu byla homofobie běžnou součástí komediálních výstupů.
Pokud mi nevěříte, otevřete si Spotify
a napište „Eddie Murphy buzny“.
Buzny mají při vystoupení zákaz koukat mi na zadek.
Představte si, že jste jeho fanoušek a gay a tohle je první, co řekne.
Děsí mě to, protože se s nima baví holky.
Jdou s nima do klubu, baví se, líbnou ho na pusu...
a donesou si domů AIDS.
Vrátí se za manželem a o pět let později: „Pane Johnsone, máte AIDS.“ „Co?“
„Já nejsem homosexuál.“
„Jasně. Určitě.“
Sam Kinison přišel do Dangerfield's
a řekl jeden vtip.
Protože nějaký buzny ojely opice.
Tak moc se nudily, že jim přestaly stačit vlastní řitě.
A kvůli tomu nás teď nutí nosit gumy.
Pamatuju si, jak jsem tam ve svých 16 stál
a divil se, že odtamtud nikdo pobouřeně neodešel a nestěžoval si,
že to není vtipný.
Místo toho se smáli, až se popadali za břicho.
Když se epidemie AIDS konečně roznesla po celý zemi,
začalo všech 20 milionů buzíku panikařit.
„Odkud se to vzalo? Jak jsem to mohl chytit?“
Je to snadný. Vysvětlím vám to.
Když chodíte každej den s hovnama na péru,
je logický, že z toho jednou něco chytíte.
Bylo to těžké. Po tomhle už jsem nechtěl přiznat barvu.
Už jsem nad tím ani nepřemýšlel. Řekl jsem si, že to neudělám.
V oboru to o mně nevěděli.
Blízcí to věděli, ale veřejnost ne.
Neměl jsem na to odvahu. Bál jsem se, že přijdu o kariéru.
Pracoval jsem v klubu Comedy You in The Village
a najednou přišel na pódium Bob Smith.
Bylo to důležité, protože v 80. letech
bylo jen málo komiků otevřeně gay.
Musím říct, že pocházím z velmi konzervativní rodiny,
a nebylo snadný našim přiznat, že jsem gay.
Pečlivě jsem se připravil a oznámil jim to na Díkůvzdání.
„Mami, podalas by homosexuálovi omáčku?“
Podala ji tátovi.
Neexistovali žádní slavní gayové.
Bob Smith byl první otevřený gay, který vystoupil v The Tonight Show.
Tehdy jsem ale nechápal,
že se neměli kam dál posouvat.
Agenti a manažeři nevěděli, co s nima.
Neměli pro ně role, nikdo je nechtěl.
Jsem celý jen váš.
Tak jo.
- Nemůžu si před kamerou pomoct. - Hezký.
- Díky. - Díky, Todde.
Prvních pár let, co jsem Todda znal, jsem nevěděl, že je gay.
A to jsme spolu vystupovali.
Vyoutoval se pak úplně jinak než já.
Vyoutoval se v době, kdy byl známý a oblíbený komik,
na jehož stand-upy lidi chodili.
Z „Města bratrské lásky“ za námi přijel Todd Glass!
Dámy a pánové, Todd Glass.
Dnešní monolog nám přednese Todd Glass!
Nečekal jsem, že se vyoutuju.
Vůbec.
Ale pak jsem prodělal infarkt.
Po vystoupení v Largu.
Bylo to Sarah Silverman & Friends a přišla spousta komiků.
Po představení jsem nemohl popadnout dech.
Nevěděl jsem, čím to je.
Nakonec mi zavolali záchranku.
Když mě dávali do sanitky, zakřičel jsem na Sarah:
„Zavolej mojí holce!“
Protože věděla, že jsem gay.
Řekl jsem jí: „Zavolej mojí holce.“
Bylo to ubohý. Vážně to musím tajit i teď?
Jako by si lidi řekli: „Ten chlap má infarkt. A navíc je gay.“
Takže v nemocnici
můj... přítel
za mnou přišel a...
Přinesl mi kytku.
A pak...
Bylo to od něj moc hezký. Myslím, že ji utrhl cestou.
Nejspíš to byl plevel.
A strčil mi ji pod polštář.
A já...
Trhalo mi srdce,
že musíme žít takhle.
A pak jsem se rozhodl,
že jakmile mě pustí, musím to vyřešit.
Jako další přichází herec a komik Todd Glass!
Po coming outu se můj stand-up zlepšil.
Když jsem se vyoutoval,
lidi mi říkali: „Je smutný, že jste si musel vymýšlet přítelkyni.“
Ale já si ty příběhy nevymýšlel, jen jsem je upravil.
Protože vztah je prostě vztah.
Proto jsem roky sledoval komiky říkat: „Ženský tohle a ženský tamto...“
Ale chlapi to dělají taky. Jen s nima nechodíte.
Myslíte, že dva chlapi, co spolu chodí, odchází z domu v 19:30,
když musí odejít v 19:30?
Dlouhou dobu neexistovaly žádné vzory.
Přicházeli jsme si na všechno sami.
Mám radost, že se ti daří. Blahopřeju!
Gay komici neměli tolik vzorů,
ke kterým by mohli vzhlížet jako bílí hetero komici.
Jak je?
Sluší ti to. Jak se máš?
Zrovna jedu z Palm Springs.
Palm Springs je utopická komunita,
která ukazuje, jaký by byl svět, kdyby gayové a republikáni spolupracovali.
Pár let po začátku
jsem sledoval, jak se mým hetero kamarádům
dostává rad a vedení od jejich předchůdců.
V tu chvíli mi došlo, že já nikoho takového nikdy neměl.
To proto, že nedělali stand-up.
Protože to tajili a báli se mě.
A taky proto, že jich spousta umřela na AIDS,
protože s tím vláda nic neudělala.
Moje vzory byly komičky
jako Sandra Bernhard a další ženy,
které v té době vystupovaly.
Za posledních x let mě nenapadá jediný příklad.
Nevím o žádném gayovi, který by vystupoval před tím, než jsem začal já.
Ovlivnily nás queer ženy.
Jsem queer.
Takhle se identifikuju.
Což pro mě znamená, že je mi jedno, kdo jste.
Chci, abyste mě chtěli.
Vyrostla jsem v San Francisku a moje komedie je založená
na rozmanitosti, která to město charakterizuje.
Měli jsme dlouholetou tradici hrdinů kontrakultury.
A taky feminismu,
gay vypravěčů
a důležitou součástí byla i queer komedie.
Gay komici vystupovali v Josie's Juice Joint.
A taky tam byl k vidění drag.
Lidi jako Lypsinka stírající hranice mezi uměním, stand-upem a dragem.
Míchali jsme dohromady politiku, aktivismus, punk rock.
To, že byl někdo queer,
neznamenalo, že nemůže být mainstreamově úspěšný.
V San Francisku z vás mohly být hvězdy, i když jste byli gay.
V roce 1990 jsem měla kariéru stand-upů dobře rozjetou.
Snad se proslavím. Už mám nakročeno.
Budu mít vlastní televizní pořad.
Jmenuje se All American Girl. A je... Díky.
Měla to být Margaret Cho Show,
protože jsem děsná egocentristka.
Oni zas navrhovali Východ a západ.
Woko bere.
Wok, wok.
Naštvala jsem se a řekla: „Seru na vás. Bude to Šikmáč.“
Ale když dostanete pořad, který běží v osm večer,
je to něco úplně jiného.
- Tohle jsem měla na svém coming-outu. - Jako debutantka?
Ne, lesbička.
Vůbec to nechápali. A nebylo to jen tím, že jsem Asiatka.
Byla jsem žena. Netaktní.
Byla jsem queer. A to jim vadilo nejvíc.
Chtěli něco, čemu by rozuměli.
Ale místo toho dostali neomalenou holku, co má ráda holky.
„Poslyš. Máme problém.
Vedení se nelíbíš.“
A tak můj pořad zrušili.
ABC RUŠÍ ALL AMERICAN GIRL
Queer lidi účinkující v televizi čelí zvláštnímu problému.
Je jim dovoleno jednat otevřeně,
ale zase ne moc.
„Je super, že jsi gay, ale nepřeháněj to s tím.“
Jako „Neptej se, neříkej.“
Dnes jsem s vámi přišel probrat velmi komplikované téma,
které se těší obrovské publicitě
ve veřejném i soukromém prostoru.
A to politiku naší země vůči homosexuálům v armádě.
Jsme tady, jsme queer...
V Americe panoval názor, že to není dobré a bude ještě hůř.
A do toho všichni cítili takové punkové nutkání,
že je třeba s tím něco udělat.
Jsme tady, jsme queer. Jsme feministky, nezahrávejte si s námi.
Nemáme čas na postupný pokrok.
Musíme bojovat hned teď.
MLČENÍ = SMRT
Krize AIDS udělala aktivisty i z nenápadných lidí,
kterým došlo, že už nedokážou mlčet.
Byla to otázka života a smrti.
Moje oblíbená aktivistická skupina z 80. let se jmenovala ACT UP.
A měli skvělý slogan. „Mlčení se rovná smrt.“
Když nebudeme o AIDS mluvit, umřeme na něj.
Já ten slogan upravila na:
„mlčení se rovná neexistovat.“
Queer komedie pojednává o tom,
jak se vypořádáváme s traumaty.
S traumaty v podobě homofobie, rasismu
a taky sexismu,
v podobě toho, že nás společnost obecně nepřijímá.
Když se ze mě nestala televizní hvězda,
logický krok byl se vrátit zpátky ke stand-upu.
Chtěla jsem si najít publikum, svojí skupinu.
Chtěla jsem si to dělat po svém.
Margaret Cho!
Vytvořila jsem si vlastní show
a natočila je pro televizi, aniž bych musela řešit,
co můžu říkat. Dělala jsem si, co jsem chtěla.
Taky jsem si tím vším prošla. Přemýšlela jsem: „Jsem gay?
Že bych byla hetero?“
A pak mi došlo, že jsem jen do větru.
Margaret Cho byla první,
koho jsem viděl mluvit o queer identitě
zcela bez urážení.
Miluju slovo „buzík“,
protože přesně vystihuje můj typ.
„Gayové existujou.
Jsou tady a podle mě jsou skvělý.“
Překvapilo mě, že to vůbec může říct.
Milujeme tři věci. Zadky, Judy Garland a Margaret Cho.
Vystupovala jako jedna z nás pro nás.
Což vyvolalo vlnu alternativní komedie.
Začali vystupovat obyčejný lidi.
Komici byli různorodější.
Mluvili a vypadali jinak než komici před nimi.
Když jsem poprvé viděl Margaretin stand-up,
říkala úplně všechno, od čeho mě v začátcích odrazovali.
Byla oplzlá, sexy...
A bylo jí to u prdele.
Spousta z nás měla pocit, že nezapadáme do tradičních vzorců.
Několik komiků mě na začátku mé kariéry varovalo,
ať nemluvím o sexu.
Když mluvíš o sexu nebo randění,
připomínáš lidem, jak ho provozuješ.
I když to není vtip o análním sexu, stejně je to napadne a bude jim to vadit.
Ale jakmile jsem dostal příležitost,
nechtěl jsem mluvit o ničem jiným než o tom, co bylo pro ostatní tabu.
Miluju svýho kluka. Je má spřízněná duše.
Je bílej, ale každej večer
má v sobě trochu asijský DNA.
Hezký!
Jo, tenhle vtip nenávidí.
Ale je mamča, tak se musí podvolit.
Tehdy nám queer komedie sloužila jako útěcha.
A mně velmi záleží na tom,
aby diváci měli queer vzor, který jim dodá naději.
A taky radost.
Aby měli chuť do života.
Jako by mě neviděla.
Promiň.
Větší už bych bejt nemohla!
- Promiň. - Sranda.
Dobře.
Super.
Už to dávám pryč.
- Co to... - Sakra.
- Nechci to mít v kapse. - Dej mi to.
Ahoj!
Vždycky jsem chtěla být umělkyně, ale nevěděla jsem, jak na to.
Byla jsem vysoká, divná a gay.
Ale pak jsem viděla ženy
jako Joan Rivers a Moms Mabley,
které byla drzé a upřímné
a vtipné.
A přesně to jsem chtěla být taky.
Toužila jsem se stát komičkou, která je čirou náhodou lesba.
Tak jsem to vždycky brala.
Vědělo se, že jsem queer.
Ale nikdy jsem neříkala vtipy o tom, že jsem lesba.
Ráda mámu rozčiluju. Tohle jsem jí tuhle udělala.
Kdybyste chtěli naštvat tu svou...
Až ji příště někam povezete, zastavte před striptýzem,
zaparkujte a řekněte: „Hned jsem tu,
jen si skočím vyzvednout šek.“
Jako byste byla striptérka.
Před měsícem jsem to řekla v Atlantě a někdo zakřičel: „Platí nám hotově!“
Zažila jsem, že lidi škatulkovali,
že mohli pracovat jen pro jisté publikum,
že nedostávali práci.
Ahoj, jsem Suzanne Westenhoefer, slavná lesbická komička.
Začínala jsem v newyorských klubech.
Když jste na počátku 90. let řekli,
že jste gay nebo lesba, měli jste po kariéře.
Spousta komiků mi říkala, ať nemluvím o queer věcech.
Že mi to uškodí.
Že můžu být slavná, ale takhle už si mě nepozvou.
Začínala jsem s gay vtipy v newyorských hetero klubech.
Spousta z nich mě chtěla, až na jeden.
Nebudu je jmenovat.
Comic Strip!
Bylo to skvělý. Šla jsem tam na konkurz třikrát.
Šlo to dobře. Ale jejich manažer
za mnou přišel a říká: „Jsi dobrá, ale nemůžeme tě vzít.
Naši komici končí v televizi.
A podle mě se žádný lesby do televize nikdy nedostanou.“
Věděla jsem, že mě to omezuje.
Homofobie mi škodila jen v tom, že jsem nedostávala příležitosti,
o kterých jsem ani nevěděla.
Nenabízeli mi je jako ostatním komikům.
„V televizi že nejsou lesby?
A co Wimbledon?“
Nepustili mě ani na konkurz.
Jednou mi dokonce řekli: „Takže ty jsi gay komička?
Mluvíš taky o něčem jiným?“
„Jo, taky. Ale je to jak být černý.
Jste černý, ať už o tom mluvíte, nebo ne.“
Ona na to: „Dobře, díky. Ať vypadne.“
A to mě vždycky...
trochu mrzelo.
Dělám, jako bych to pak neobrečela
a nesnažila se zachránit zbytky řasenky.
Dost mě to trápilo.
Pořád panovala nenávist a předsudky.
Bylo co zlepšovat.
Až vám někdo příště řekne, že to byla vaše volba být lesbou
nebo gayem, odpovězte: „Ne, to nebyla volba.
Jsem vyvolený.“
Trvat na tom, že vztahy dvou mužů nebo dvou žen
mají mít stejný status,
je zcela absurdní.
Musíme zastavit homosexuální agendu,
aby neovládla naše město a naše školy.
Veselé devadesátky nebyly pro gaye moc veselé.
Platil zákon „Neptej se, neříkej,”
a zákon na ochranu manželství,
který definoval manželství jako svazek muže a ženy.
OMEZENÍ SŇATKŮ GAYŮ
Točí se to kolem dětí.
Gayové chtějí adoptovat děti.
Kdybychom jim dovolili se brát,
co jim zabrání tvrdit, že rodičem může být kdokoli?
Je to nemorální.
Je to nezdravé a destruktivní.
Bylo to šílený.
Erik a Lyle Menendezovi. Rodiče se dívali na televizi,
jedli zmrzlinu a najednou je zastřelili.
Můžou se vzít! Vzali se ve vězení!
Já svatbu mít nemůžu.
Jerry Sandusky. Pedofil.
Má víc práv než já.
Mary Kay Letourneau si vzala svýho studenta.
A má s ním dítě.
Hrozně mě to štvalo.
A v tu chvíli se všechno změnilo.
Když se mi narodilo dítě, měla jsem dost.
Vyoutovala jsem se. Jsem gay matka.
Každý komik mluví o své rodině.
Tak mi nikdo nebude zakazovat mluvit o té mojí.
Jsem lesba a mám dvě děti.
Chtěla bych vám o tom vyprávět.
Mám je se svou bývalou, Wendy.
Takhle se nejmenuje. Nechce, abych o ní mluvila.
Chce, abych jí říkala Wendy. Ale je Sharon. No nic, já...
Jak chcete být svým dětem vzorem,
když nejste hrdí na to,
jakou úžasnou rodinu jste stvořili?
Použily jsme anonymního dárce spermatu. Sedí tady. Díky, že jsi přišel.
Děti se těší, až tě zítra poznají. A...
Když jsem začala mluvit o své rodině,
věděla jsem, že tím ohrozím svou kariéru.
Ale věděla jsem, že nemám na výběr.
Nemohla bych se podívat synovi do očí
a říct mu: „O tomhle nemluv,“
nebo „Měli bychom se stydět,“
nebo „Nejsme jako ostatní.“
Prostě to nešlo.
Já Judy Gold miluju.
Na jednom ze záznamů mluví o tom, že se jí narodilo dítě.
Překvapilo mě, že je vdaná a má dítě.
Že má rodinu, i když je gay.
Šla mi z toho hlava kolem.
Ale pak jsem zjistil,
že mluví o normálních rodinných věcech, ne o věcech gay rodiny.
Zdravím vás!
Ahoj, queer kamarádi!
Všechny vás miluju!
Komedie dává lidem příležitost
vidět svět očima někoho jiného.
Dobrý komik vás rozesměje a donutí se zamyslet...
a možná i změnit názor.
Když všichni věděli, že je Judy lesba, nedostávala moc nabídek.
Dělala producentku televizního pořadu Rosie O'Donnell Show.
Přišli jsme o zaměstnance. Pojď si pro syna.
Když jsem na té show pracovala, považovala jsem ji za fenomén.
Koukali na to všichni. Byla v časopisech.
A já si říkala: „Kdybyste věděli, že jsme všichni gay.
Všichni jsme gay a jen se tu pro vás předvádíme.“
Při uzavření smlouvy s Warner Bros. na mou talk show
jsem jim řekla, že jsem gay. Chystali se utratit miliony dolarů,
tak jsem chtěla, aby to věděli.
„Radši to říkám, kdyby vás to zajímalo.“
Ani by mě tehdy nenapadlo, že se vyoutuju.
Začali jsme natáčet v roce 1996.
Bylo to před Willem a Grace. A před Elleniným coming outem.
Když se Ellen chystala vyoutovat jako postava své show,
bála jsem se, že si tím zničí kariéru.
Ptala jsem se jí v šatně, jestli do toho chce jít. Prý jo.
„Teda! Nejsi nervózní? Nemáš strach?“ „Trochu jo.“
Nevím, kdo to prozradil,
protože jsme to postupně chtěli odtajnit,
abychom pomohli změnit názor lidí.
Zjistíme, že ta postava je z Libanonu. A...
- Z Libanonu? - Jo.
Chtěla to říct jako vtip,
že je ta postava z Libanonu.
A já souhlasila.
Vymýšlely jsme k tomu vtipy
a já přišla s tím, že řeknu: „Mám ráda baba ganuoush a Caseyho Kasema.“
- Mám ráda Caseyho Kasema. - Do toho, holka.
Třeba jsem taky z Libanonu.
- Je to možný. - Jsem Libanonka.
To jsem nevěděla.
Občas... Je to smutný.
Občas mi přišlo, že jsi Libanonka.
Nechtěla jsem ji v tom nechat bez podpory
a dělat, že nevím, o čem mluví.
Tori Amos v jedné písni zpívá: „Tvoje máma přišla v hnusných šatech.
A ty si teď musíš stoupnout na moje místo.
Všichni na tebe koukají. Chyť mě za ruku.“
A proto jsem si řekla, že ji v tom nemůžu nechat samotnou.
„Chyť mě za ruku. Společně to zvládneme.“
Polovina Hollywoodu jsou Libanonci.
- Fakt? - Jo.
Nikdo to neví!
„ELLEN“ ZMĚNILA TELEVIZI
Ellenin coming out vyvolal v Americe velkou změnu.
Byla někdo, koho jsme vídali každý týden
ve skvělém sitcomu, kde otevřeně mluvila o tom, že je queer.
Susan,
jsem gay.
Tu show pak okamžitě zrušili,
ale lidi to donutilo přemýšlet
o životě queer člověka.
Všichni jsme Ellen znali a měli ji rádi.
A pak nám řekla, že je queer.
Co se stalo?
Potopila svůj vlastní pořad propagací homosexuality?
Nebo se na ni televize vykašlala?
Problém je, že to spousta lidí vnímá tak,
že když mluvím o své ženě, mluvím o svém životě.
Když mluvím o manželovi, najednou se o něco snažím.
Všechny nás vychovávají s tím, že je s námi něco špatně.
Že nejsme normální. Že je s námi něco špatně.
Ale tak to není. Jednou to lidem dojde.
JO, JSEM GAY
Všimla sis, že většinou se ke coming outu
odhodlají lesbické komičky a přichází to ve vlnách?
Člověk slyší lidi říkat:
„Nemám rád gaye, ale mám rád Ellen.“
Co na to říct?
Je to tím, že dokáže lidi rozesmát.
„Když mi ten člověk zvedne náladu, asi není tak hrozný, že je gay.“
Podle mě jsou ženský odvážnější.
Největší coming outy
byly Ellen, Rosie a Wanda.
WANDA SYKES PŘIZNALA, ŽE JE LESBA A VDANÁ
Vyoutovala jsem se v den národního protestu proti Návrhu 8.
- Dva, čtyři, šest, osm! - Bůh nediskriminuje!
Žena, která vedla středisko,
pronesla, že je mezi lidmi někdo,
kdo je hlasitým spojencem naší komunity.
Tak jsem se rozhlížela. „Ona je tu Drew Barrymore? Kdo to je?
Nebo Pink? Kdo přišel?
Kdo ještě přišel?“
A pak řekla Wanda Sykes.
„Do háje. Oni myslí, že jsem spojenec.
Netuší, že jsem součástí komunity.
Vdala jsem se 25. října.
Je tu i moje žena.
Když jsem se pak vrátila za kamarády, s kterým tam byla i Alex, moje žena,
řekli mi: „Víš, že ses vyoutovala?“
„Aha. Tak asi jo.
Aspoň už to lidi ví.“
Moc vám děkuju.
Jen chci říct...
Zatleskejte všem, kdo tu dneska vystoupil.
Byli skvělí.
Řeknu vám, díky spoustě z nich
tu dneska můžu být.
První černoška, která vystupovala jako vyoutovaná,
byla Karen Williams.
Byla hrozně vtipná
a čirou náhodou byla gay. Mluvila o tom,
že má holku. Úplně mě to zaskočilo.
Když to řekla, rozhlížela jsem se, jestli to lidi slyšeli.
Když mají lesby orgasmus, křičí Ježíšovo jméno.
Zase slízne všechny zásluhy chlap.
V dětství jsem měla nejradši Jackie „Moms“ Mabley.
Byla to černoška, což v televizi obvykle nedávali.
Hrála to jako roli, ale byla skutečná, protože mi připomínala tety a babičku.
Pamatuju si, jak jsem v dětství
koukala na Moms Mabley v show Smothers Brothers.
- Víš, že nemám ráda starý dědky. - Ne?
Ne. Když mě uvidíš objímat dědka,
čekám, až ho zatkne policie.
V dětství jsem netušila, že se netají tím, že je lesba.
A že se vyoutovala ve svých 20 ve 20. letech.
- Pane Jonesi, Marcella. - Ahoj, chlapče!
Mám pro tebe rybu a rýži.
Jsem z Jižní Karolíny.
Kdybych se mohla vrátit v čase,
chodila bych s Moms Mabley v dragu a balila ženský.
Co jinýho?
Moms skvěle využívala komedii
ke kritice a narušování společenské dynamiky své doby.
Bylo to geniální.
Budu volit. A budu volit, koho chci.
Ukážu Klanu, co si o nich myslím.
Vyzvu je, ať si stáhnou ty svoje prostěradla
a postaví se mi jako chlapi.
Já vidím Moms Mabley ve Wandě Sykes.
Poukazuje na velké i malé problémy
všedního života.
Být gay je těžší než být černej.
Fakt. Jsou jistý věci...
Jsou jistý věci, který jsem musela dělat jako gay, a ne jako černá.
Nemusela jsem přiznat barvu.
Nemusela jsem jít za rodičema a svěřit se, že jsem černá.
Nemusela jsem se svěřovat.
„Mami, tati, musím vám něco říct.
Snad mě budete mít pořád rádi.
Prostě to řeknu.
Mami, tati...
jsem černá.“
„Co? Co to řekla?“
„Ježíšku na křížku! Snad neřekla, že je černá. Řekla to?“
„Mami, jsem černá.“ „Bože můj! Jen to ne! Bože můj!
Prosím! Ať není černá!
Všechno, jenom ne černá, Bože!“
Vidět její coming out byl silný zážitek. Zvlášť, když je zároveň černoška.
Říkal jsem si, že to mám stejně, jen to nedokážu vyjádřit slovy.
HOMOFOBIE JE TRAPNÁ
Wanda měla speciál, ve kterém mluvila
o životě se svou francouzskou ženou.
Ale nakonec z toho byl neskutečně dojemný
a překrásný popis soužití dvou žen.
Najednou taky chrápu.
To je změna. Jo.
Chrápání. A moje žena... Bůh jí žehnej, jak to všechno snáší.
Nejdřív to začalo jen jako funění.
Takhle...
Pak to ale přešlo v...
Jak to vím?
Protože mi to žena nahrává.
Normalizovala queer vztahy
a především taky mezirasovou homosexuální lásku žen.
KOMIČKA: JSEM PYŠNÁ, ŽE JSEM LESBA
Wanda a lesbické průkopnice mi umožnily říkat,
že jsem taky gay.
Když jsem začínala,
lesby mě děsily.
Měla jsem z nich nahnáno.
Protože...
„Co chtějí? Proč se na mě dívají?
Ať mě nechají na pokoji.“
A pak mi to došlo.
Uvědomila jsem si,
jak často jsem se snažila svou homosexualitu krotit,
aby byla přijatelná, když ne přípustná.
Teď už to dělat nemusím. Je to osvobozující.
Já nevěděla, že jsem gay.
Vyrůstala jsem v 50. a 60. letech. Tehdy o tom nikdo nemluvil.
Netušila jsem, co to je.
Ani že mám gaye v rodině.
Přitom to nebyli nenápadní gayové, ale stereotypní okázalý gayové.
Jako teta Machna a strejda Růžofka.
Pro queer komiky je velmi důležité, aby byli vidět a slyšet.
Už kvůli dětem a lidem žijících v místech, kde se musí skrývat.
Aby viděli, že vystupujeme kvůli nim.
Abychom je povzbudili.
V queer komunitě
mají dnes víc příležitostí vystupovat ženy a černoši.
Když jsem přišla do USA, nikdo mě neznal.
Začala jsem vystupovat pro Olivii, která pořádala plavby a dovolené pro ženy.
A díky nim jsem si začala vydělávat
jako komička v queer komunitě.
Od 80. let až do začátku nového milénia
se začaly objevovat queer prostory a scény.
Někdo tomu říká „levandulový okruh“.
Najednou veřejnost viděla vystupovat queer lidi, černochy
a ty, co se identifikují jako ženy.
Když jsem začínala, vystupovala Kate Clinton,
Karen Williams, Marga Gomez, Lea DeLaria.
Vystupovaly na gay akcích, festivalech
nebo v kabaretech, kde měly vlastní show.
Kdo nevíte, co je ženský hudební festival,
vysvětlím vám to.
V určitém časovém období
se velké skupiny žen sbíhají v lesích, kde se dělí o komáry, pijavice a hranolky,
až jsou z nich lepší lesby.
Já jsem holka z města.
Po lesích pobíhají vrazi se sekerema. Nikam nejdu!
Ne!
Přišlo mi to jako undergroundová scéna.
Mívali jsme gay představení nebo gay večery.
Gay komici mohli vystupovat, veřejně se k tomu hlásit a tak.
A publikum bylo převážně taky gay.
Vím, že mě ten chlap chtěl představit, jako lesbu ze Stonewallu.
Ale ve skutečnosti mě představil jako lesbu ze Stonehenge.
No tak, heteráci.
Když nám nedovolíte svatby mezi sebou, nebudeme vás oddávat!
Pro mě není nic víc ponižující než softball.
Já nic neumím. Leda tak dobrej brunch.
Když jsem začínal, bylo běžné, že gay umělci
vystupovali na výletních lodích od gay společností.
Člověk věděl, že léto bude náročný.
Blížila se Pride, tak jsme měli jistá očekávání.
Svou úplně první velkou show jsem měla
v Pulse v Orlandu.
To byla místa, kde mě chtěli. V gay klubech.
A jejich majitelé nám tím říkali:
„Jsi jedna z nás. Chceme tě podpořit.“ A já si toho moc vážila.
Diváci nás přijali a milovali. Chodili se tam bavit,
zasmát a podpořit...
všechny gay umělce.
Tahle místa jsou důležitou součástí naší komediální komunity.
Já tyhle show miluju, protože tam vystupují gayové.
Pochází z míst, kde musí svou identitu tajit,
ale tady můžou být sami sebou.
A diváci pak mají na co koukat,
protože jsou šťastní, že si nemusí na nic hrát.
Když vyšel můj speciál Sweet and Salty, byla jsem nadšená z ohlasů.
Chodily mi zprávy od rodičů,
že jejich děti používají můj speciál jako lakmusový papírek,
aby zjistily, jak budou rodiče reagovat. Když se smáli, nebály se jim vyoutovat.
„Mami,
jsem lesba.“
Vím, že to zní otřepaně, ale smích léčí.
Smích lidi sbližuje.
Proto ho potřebujeme.
Měli bychom mít vysoké cíle.
HISTORICKÝ ROZSUDEK ZA PRÁVA GAYŮ
Komedie by nás měla svým poselstvím posunout dál.
Pořád bojujeme za rovnoprávnost.
Mám vás všechny ráda a moc vám děkuju, že jste tady.
Díky za pozvání. Moc vám děkuju.
Díky všem!
Lidi, co si na nic nehrajou, jsou autentičtí,
upřímní a dokáží svůj život využít.
Čímž pomáhají ostatním. A u queer lidí to platí obzvlášť.
- Ahoj, Eddie. Rosie. - Ahoj.
- Jak se máš? Vítej.
Spousta lidí dělá stand-up, aniž by tajili svou identitu.
Třeba moje oblíbenkyně Eddie Izzard.
Diváci sledují její proměnu a s jakou svobodou se obléká
a užívá si, že může být tím, kým je.
Tohle není nijak oslnivý.
Ale je to třeba.
Vždycky mě to na ní fascinovalo.
Lidé často nechápou, co jisté věci znamenají.
Proto je úžasné, že se někdo nestydí ukázat svou pravou identitu
a osobně jim to vysvětlit.
Coming out jsem měla v roce 1985.
V roce 1988 jsem začala se stand-upem, ale jako chlap.
Říkala jsem si, že by to bylo už moc.
„Krev není voda“ znamená, že byste měli být hodní na příbuzné.
Stejně tak pudink není krev.
Takže máme být hodní na šodó?
Moje kariéra se postupně rozjížděla.
A já přemýšlela, že bych měla lidem říct, že jsem...
Tehdy se tomu říkalo TV.
TV, trans. Ty názvy se měnily.
Abych nás dostala do společnosti. Byli jsme mimo.
Tehdy se tomu říkalo jen LGB...
T tam nebylo.
Coming out jsem měla v roce 85. Už je to 37 let.
Ale nepřišla jsem s tím první.
O konceptu transsexuality se veřejnost
dozvěděla v letech 1952 a 1953,
a to především díky ženě jménem Christine Jorgensen.
Christine Jorgensen byla první slavná transsexuální celebrita.
Byla taková Caitlyn Jenner své generace.
Vyšla na pódium, řekla pár vtipů,
zazpívala, zatančila a předvedla rychlou proměnu.
Byla to první trans celebrita moderní doby.
A taky byla v podstatě komička.
Začátky byly jen povídání na pódiu.
To mi ještě chyběly šaty a rtěnka.
Novináři psali: „On tam povídá... A bla, bla, bla...
To má být vtip?“ Tak mě napadlo si oblíknout šaty.
Ženy můžou mluvit o sexismu.
Na to chlapi můžou zapomenout.
Menšiny zas můžou mluvit o rasismu.
Já jsem běloch ze střední třídy, což je mi k hovnu.
Nemám se o co opřít. Nemůžu říct: „Moje dětství bylo hrozně...
v pohodě.“
Ale něco hrálo v můj prospěch. Díkybohu jsem transvestita.
„Tak takhle to je.
Trans, TV, říkejte tomu, jak chcete.
Ale nedá se na tebe koukat.“ To bylo další, co jim vadilo.
Dobře. Mám jen pár šatů, tak si naserte.
Tak jsem si řekla, že bych měla zapracovat na vzhledu.
A pohltilo mě to ještě víc než dřív.
Otevřeně přiznat, že jsem trans,
přineslo pozitiva i negativa.
Myslím, že jsem lidi trochu zaskočila.
Nevěděli, co si o mně myslet.
Ale když jste byli tehdy trans a líčili jste se,
mysleli si, že mluvíme jen o líčení.
Kdo mě zná, ví, že to s tím vůbec nesouvisí.
Prostě jsem trans.
Mluvím o Pythonech, účesech, banjech,
o prasatech ve vesmíru, o začátku a konci světa.
Ale v Americe to bylo jiné. Otcové zakladatelé připluli v roce 16...
Vyrazili z Plymouthu a připluli do Plymouthu.
Tomu říkám klika.
„Je tohle Plymouth?
Z Plymouthu jedeme.
Plujeme v kruzích. Zpátky do lodí!“
Když konečně dorazili, pronesli: „Dovedl nás sem Bůh.
Můžeme zde praktikovat naše náboženství. Založit rodinu. Nikdo tu není.
S dovolením.
Nikde nikoho nevidím...
Ano, země zcela bez lidských... Co je to kurva za lidi?“
Když Eddie Izzard vyšla na pódium
v těch nádherných hedvábných šatech s potiskem, nebo to byl plášť? To je fuk.
Proměnila, jakým způsobem veřejnost podobné lidi vnímala.
Z lidí, kteří byli považování za pouhé objekty,
udělala bytosti s názorem.
A ještě s neskutečným důvtipem, půvabem a šarmem.
Věděli jsme, že existují gayové.
Chápali jsme, že tu žijí mezi námi,
ale trans lidi jsme znali
jen jako vtípek z Night Court.
My jako společnost jsme trans ženy vnímali jako objekty
a trans muže jsme úplně přehlíželi.
Být trans je pro mě něco úplně jiného
než vystupovat jako gay.
Předtím mě znali jako gaye.
První album našeho dalšího vystupujícího, Butcher, ovládlo žebříček iTunes.
Přivítejte prosím jediného chlapa tady, co má rád sport,
Rivera Butchera!
Buď o tom můžete mluvit, nebo ne.
Ale rozhodně byste o tom neměli mluvit pořád,
protože je to vaše genderová identita a způsob, jakým žijete,
ale nechci mít pocit, že se mám bát o tom mluvit.
Baví mě vynikat v místnosti plný lidí.
Je nás tam třeba 50.
A někdo obejde těch 49 lidí,
namíří si to ke mně a zeptá se: „Jaký používáš zájmena?“
Ty ostatní lidi ho nezajímají, jen já.
Může za to tahle masivní kotleta
a ta druhá kotleta, co se snaží, že je tak zmatenej?
Moc mě baví koukat na Solomona Georgia,
který se zabývá genderem.
Líbí se mi, jak je nepředvídatelnej.
Je to zábavný, veselý a lidi to baví.
Solomon Georgio!
Komedie mi vždycky pomáhala na cestě poznávaní vlastní identity.
V začátcích jsem vystupoval v obleku.
Nevím. Toužil jsem být showman.
Rád bych začal tím, že se vám všem z celého srdce omluvím.
Snažil jsem se vypadat slušně,
ale nakonec vypadám božsky.
Mluvil jsem hlubším hlasem
a dával si pozor, abych nekřížil nohy.
Potlačoval jsem v sobě veškeré femininní chování.
Snažil jsem se to tajit. Ale díky stand-upu jsem zjistil,
že bych to neměl dělat,
ale že mi dokonce pomůže, když se budu mít rád takový, jaký jsem.
Jak poznáte z mého oblečení,
letos jsem agresivně gay.
Musel jsem najít sám sebe
a přijmout, že spadám do širšího spektra, než jsem myslel.
Největší vliv na mé osobní vyjadřování genderu,
hlavně v komedii, měla Eddie Izzard se svým Dress to Kill.
Pořád se k tomu vracím a nacházím tam inspiraci.
Pomáhá mi to pochopit sebe i absurditu kultury, v které žijeme.
Když nikdo nevypráví vaše příběhy
nebo když lidé jako vy nemůžou vystupovat,
nedokážete si představit, že byste to mohli dělat.
Mění to váš pohled na svět.
Společnost vám dává najevo, že máte smůlu.
- Používám správná zájmena? - U mě?
- Jo. Co používáš? - „Ona“.
A ty používáš „oni“?
Zkouším to. Snažím se používat „oni“.
Já zrovna o genderu a sexualitě moc mluvit nechci,
ale přijde mi, že nemám na výběr, když to dělají všichni.
Mluví o tom lidé s obrovským dosahem
a útočí na velmi malou část populace.
Není to tak dávno, kdy se dospělí ptali dětí:
„Čím chceš být, až vyrosteš?” A mysleli tím povolání.
„Kdo má penis, je chlap? Jasně, boomere.“
Stand-up komici si vždycky hledají někoho, z koho si můžou dělat srandu.
V tuhle chvíli to schytávají trans lidi, což zjistil Dave Chappelle.
CHAPPELLE DOSTANE EMMY ZA TRANSFOBNÍ SPECIÁL
Humor je ostří pravdy.
Nic není jen ze srandy.
Když někdo říká homofobní vtipy, myslí to vážně.
NIC NENÍ „JEN VTIP“ POLITICKÁ A KULTURNÍ MOC KOMEDIE
ABC, klapka.
Neříkám, že ty vtipy a názory škodí,
ale je mi jasné, že to přispívá k nenávisti,
když se na ten speciál kouká celá země.
Může to přispět k tomu, jak se lidi budou chovat k někomu,
kdo je jiný než oni.
LETOS DOJDE KE SCHVÁLENÍ REKORDNÍHO POČTU ANTI-TRANSGENDER ZÁKONŮ
Ty zraňující komentáře nám vadí hlavně proto,
že přichází od komiků a že nás dehumanizují.
Jsou posedlí našimi genitáliemi,
kam chodíme na záchod.
Je mi fuk, co jste tím zamýšleli
nebo jak si máme vaše vtipy vykládat.
Když vám říkáme, že jsou transfobní, nemůžete oponovat, že nejsou.
TRANS KOMICI SE POSTAVILI ZA OPOMÍJENOU KOMUNITU
My trans komici máme jedno společné.
Všichni jsme se setkali s překážkami,
protože teď jsou transgender problémů plná média
a zapáleně se o tom diskutuje.
Stýská se mi po starých dobrých časech, kdy se za ženy převlíkali pořádný chlapi.
Nemůžou se kvalifikovat na ženské mistrovství,
protože bývaly ženami, ale teď už jimi být nechtějí.
Jak poznáte, kdo má ve společnosti veškerou moc?
- Když si z něj nemůžete dělat srandu. - Ano.
A z nich si nesmíme střílet.
Takže je jasný, že mají v naší kultuře veškerou moc.
Být ženou, černoškou a trans
a vědět, že ty vtipy jsou směřované na mou osobu...
Je snazší je číst
než je poslouchat a vidět, jak se tomu směje plný sál lidí.
„Gender je fakt.
Koukněte se na to z pohledu žen.
Vezměte si třeba Caitlyn Jenner, kterou znám. Je skvělá.
Caitlyn Jenner zvolili ženou roku.
První rok, co byla žena.
To je něco, co?
Porazila každou ženskou z Detroitu.
Je lepší než vy.
A to nikdy nemenstruovala!“
Jsem černoch i transgender.
Podle mě se musí mluvit o obojím.
Jsou mezi tím paralely, které ale pochopíte jen tehdy,
když se ztotožňujete s obojím.
Neříkají vtipy, ale poučují lidi.
A myslí si, že můžou říkat, co chtějí, protože jsou komici.
Ale když to není vtip,
je jedno, jestli jste komik.
LGBTQ SKUPINY ODSUZUJÍ GERVAISŮV SPECIÁL
Tihle komici jsou považováni
za „nejlepší mozky své generace“.
A miliony lidí, co je poslouchají, si říkají:
„Bože můj. Všechno, co řeknou, je skvělý!“
A to je pro nás nebezpečné.
V ROCE 2017 ZEMŘELO NEJVÍC TRANS LIDÍ V HISTORII
V ROCE 2018 PROBĚHLO NEJVÍC ÚTOKŮ NA TRANS AMERIČANY
V ROCE 2019 VZROSTL POČET ZLOČINŮ PROTI TRANSGENDER LIDEM O 20 PROCENT
V ROCE 2020 ZEMŘELO NEJVÍC TRANS AMERIČANŮ
V ROCE 2021 ZEMŘELO NEJVÍC TRANS LIDÍ
Nemám problém s Chappellem, ale s lidmi,
kteří jeho názory šíří mezi veřejnost.
Prohlásit, že gender je fakt.
I Světová zdravotnická organizace říká, že gender je sociální konstrukt.
Pokud něco není prokazatelně pravda, je nebezpečné to šířit.
Mají jistou zodpovědnost,
když víme, že dochází k násilným útokům.
NOVÁ ZPRÁVA O POČTU ÚMRTÍ TRANSGENDER LIDÍ V USA ZA ROK 2022
Přijde mi, že jsme uprostřed zuřivého honu na čarodějnice
a kritizování všeho queer a trans.
Zajímá mě, jak se k tomu postaví komedie.
Přivítejte jednu z nejslavnějších britských hvězd,
herečku a komičku, Eddie Izzard!
Lidé se vyoutovávají jako trans
a nám začíná docházet, že jich je víc, než jsme mysleli.
A stejně jako v 80. letech
je všude spousta gayů, lidi.
A ostatní na to reagují úplně stejně. Děsí je to.
Mají strach z neznámého.
Proto je velmi důležité, aby začali trans lidi vystupovat
a rozesmívat lidi, až konečně někdo řekne:
„Ta byla moc fajn.“
Vím, že v Americe pořád věříte v Boha. Ale není tam, lidi.
Ale dobře, že v něj věříte i po druhé světové válce.
Šedesát milionů mrtvých a on nepřišel na pomoc. Ale...
Dá se říct, že jsem ateista.
Ne. Já v něco věřím. Věřím v nás, v lidstvo.
Věřím, že na světě je víc dobré vůle než té zlé.
To je mé přesvědčení.
Dobrou noc. Díky, že jste přišli.
Samotná komedie přešla do jiné fáze.
Lidi se teď víc zajímají o vás.
A spousta LGBTQ komiků nám ukázala, jak na to.
Neměla jsem zapnutej mikrofon.
To bylo záměrně.
Jo, přesně.
V roce 2012 jsem měla...
hrozně náročné období.
Tak jsem vylezla na pódium a rozhodla se...
mluvit o tom, co se mi zrovna děje.
Než o těch nesmyslech, o kterých jsem mluvila dřív.
Diagnostikovali mi bilaterální karcinom prsu
a musela jsem podstoupit oboustrannou mastektomii.
Ale už před tou operací
jsem měla úplně plochý hrudník.
Za ty roky jsem řekla spoustu vtipů o tom, že jsem úplně plochá.
Až jsem si začala myslet, že mě možná moje prsa
slyšela
a řekla si...
„Víš ty co?
Máme toho plný zuby.
Zabijeme ji.“
Dřív jste chodili na komiky, aby vás pobavili.
„Co budeš vyprávět? Jaká je pointa? Ty mě nezajímáš.“
Teď je to jiný. Komedie je osobní.
Třeba Hannah Gadsby se svěřuje s velmi osobními detaily ze života.
Otevřela dveře úplně jinému stylu komedie.
Musela jsem se ponížit, abych mohla mluvit.
Aby mi bylo dovoleno mluvit.
Ale už to nehodlám dělat.
Ani sobě ani nikomu, kdo se se mnou ztotožňuje.
Došlo mi, že můj příběh působil z vyprávění na lidi toxicky,
až skoro homofobně.
Vím, že nezapadám.
A bylo třeba o tom na pódiu mluvit.
Bylo nutné pochopit, kdo vlastně jsem,
aby publiku nevadilo, že se mi budou smát.
Je třeba si něco vyjasnit.
Jsem lesba.
Co?
To ne!
Čím víc máte zkušeností,
tím víc se ve vás hromadí frustrace. A pak vznikne Nanette.
„Naserte si.“
UMĚNÍ HANNAH GADSBY DRTÍ KOMEDII A HLADÍ NA DUŠI
Kdysi, za starých dobrých časů,
lesba znamenala něco jiného než teď.
Vůbec to nesouviselo s orientací.
Lesba byla každá žena, co se nesmála mužským vtipům.
„Proč se nesměješ? Seš snad nějaká lesba?“
Klasika.
V 90. letech byly hlavní vtipy a identita až druhotná.
Teď ale dostává přednost identita, což mi přijde velmi vzrušující
a taky příznivější.
Být prvním asijsko-americkým otevřeným gayem,
co má speciál na Netflixu...
je neskutečný.
Netflix mu dal speciál a mně ho nedají?
Protože má břišáky.
A já jsem těhotná.
Přichází nás celá vlna.
Nejenže si ukousneme část koláče,
brzo si ho uzmeme celej pro sebe.
Budeme autenticky vyprávět naše příběhy.
Když mám sex,
zním jako něčí táta, co se probudil uprostřed noci
a nerozsvítil si.
Panebože, ne!
Do háje!
Do prdele!
Vydrž!
Ježíši Kriste! Kdo to tam dal?
Vystupoval jsem v různých koutech země, kde jsem úplně neměl být.
Lidi ze sálu odcházeli, po vystoupení na mě křičeli.
Ale jiní se zase zdrželi, aby mi poděkovali.
„Bylo fajn vidět gay komika, co je vtipný.“
A někteří mi pak psali,
že jsem jim otevřel oči.
To mi dodává motivaci.
Zatleskejte všem umělcům, co se zapíšou do historie.
Komedie je to jediné, co nám pomáhá,
abychom si jednou řekli: „Můžeme se tomu společně zasmát.“
Je to mocný nástroj k dosažení rovnoprávnosti.
Queer lidi naučili Ameriku, aby se nás přestala bát.
A to tím, že říkali vtipy.
Spousta lidí coming outem riskuje svou kariéru.
A s každým, kdo to udělal na pódiu,
se otevřely dveře o něco víc.
Je to úplně jiný svět. V komedii, v kultuře.
Není to zakázané.
Není to nic skrytého.
Je to mainstream. Jako by se z podtextu stal text.
Pořád se dějí hrozné věci, ale lidi nám začínají být víc naklonění.
Je třeba vystupovat. A být co nejlepší.
Jestli chcete být komik, buďte nejlepší.
Jestli chcete být knihovník, buďte nejlepší.
To musíme dělat. Platí to i pro ženy a lidi rozdílné barvy pleti.
Když budeme nudní, když bude LGBTQ nuda,
budeme mít vyhráno.
Nejspíš věřím v nadějnou budoucnost. Kdybych se dožila stovky,
budu na světě ještě dalších 18 let.
Jestli chci žít tak dlouho,
musím doufat, že budu moct nějak v poklidu přežít.
Třeba se dožiju 110.
Neměla bych si to dítě nechávat.
Ale nechám si ho.
Je Steva Bannona.
Takže je důležitý.
V dětství byl mým idolem Martin Luther King.
A pak se ze mě stala Martin Luther Queen.
Mám spoustu postav, co ještě nikdo neviděl.
Mám garáž plnou beden s kostýmy.
Moje žena mě pořád prosí, ať je vyhodím.
„Vždyť už jsi dospělá.“
Tak říkám: „To jsou moje kostýmy!
To jsou moje kostýmy!“
James Adomian není gay.
Všichni to ví. Byla to kariérní volba.
Všichni vystupující chodili
do bistra Rusty's Bagels,
kde si před vystoupením kupovali bagel s krémovým sýrem.
Co víc chcete? Mám napsat knížku a prodat vám ji?
Queer ženy jsou skvělé komičky, protože je nám fuk, co si chlapi myslí.
Vůbec nás to nezajímá.
Překlad titulků: Anna Farrow