Äktenskap? Ja, jag har varit lyckligt gift länge. För det mesta.
Man är väl det man har varit mest? Jag menar att man varit något hela livet,
men så vaknar man en dag och inser att mer liv har passerat än man har kvar.
Då kanske man tänker på det man inte har gjort.
Den man aldrig har varit eller vad man kan ha missat längs vägen.
Den dagen är den man mestadels har varit det sista man vill vara.
Vet ni vad? Det är ett misstag.
Herregud...
Ursäkta mig.
Jag känner inte dig och det är såklart inte min ensak,
men du verkar bara så bedrövad.
Jag är ensam på bio. Är du ensam på bio?
-Ja. -Och du är inte bedrövad?
Jo, jag är väldigt bedrövad.
-Sam. -Grace.
Var man än går, väntar en överraskning.
-Jag är naken under det här. -Jag ska överväga det.
Du har inte älskat med mig.
Nej, det vet jag att jag inte har.
Vad tycks?
Jag tänker att när du tar av dig morgonrocken blir det en massa slit.
Lägg dig på mig nu, Howie!
Jag vill gärna, men världsläget är prekärt och din tillgänglighet pressar mig.
Kom igen, Howie. Gör din grej. Spela min kropp som om den vore en fiol
och du är en klarinettist som inte kan spela fiol.
Ingen kan spela på den där.
Relationer går igenom sånt här.
Den ena önskar att det fanns en knapp som fick den andra att försvinna ett tag.
-Upphöra att existera? -Nej, personen existerar fortfarande.
-Jaha. -Vi har åkt till ett fantastiskt hotell!
Det finns inget samtal, för jag vet inte vad det finns kvar att säga.
Sluta!
Hur många bra år har vi kvar, tror du? Tjugo, kanske?
Jag minns vad jag gjorde för 20 år sen som om det var i torsdags.
-Om vi har kvar från i torsdags till nu... -Då måste vi ha kul.
Den enda konversation vi borde föra är den som börjar:
"Du, om det är vad vi har kvar, lever vi våra bästa liv då?"
Och vad gör vi här?
-Vad gör vi här? -Jag har fel klädsel för det här.
Ja, för det enda jag är säker på är att jag kunde ställa samma frågor hemma.
Med min fru.
-Ska de verkligen göra det? -Hon kastar den till Michelle.
Ingen annan vill ha den.
Michelle fångar buketten och ni gifter er härnäst.
Ni får barn samtidigt som vi, de växer upp tillsammans.
De blir bästa vänner, som de. Ditt liv är utstakat.
-Visste du inte? -Jag visste inte.
Förstör inte mitt bröllop.
Jösses.
-Okej... -Glöm det.
-Varför? -Du verkar respektabel.
Därför frågar jag: Vad är det, kompis?
På väg hem till köttfärslimpan ser du en av våra exotiska feer utanför
badandes i neonskyltens lila sken och tänker: "Vänta lite.
Jag tror att hon såg intresserat på mig."
Då slår jag hål på det. Så fort du får henne ur neonskenet...
-Herregud! -Jag vill inte längre.
Okej.
Vänta lite. Någon som du bör inte ta någon som mig till ett motell.
Jag tyckte om vårt samtal och ville fortsätta.
Det hade fördelen av att vara på ett ställe där ingen skulle känna igen oss.
-Det var det enda öppna. -Det här är öppet.
Jag kunde ju inte ta dig hit.
-Vänta lite. Okej, hur gammal är du? -Det kvittar väl? Hur gammal är du?
Jag är sextioflym år gammal.
Där ser du, vi är exakt lika gamla.
Är det naturligt för mig att bli charmerad
för att ingen av oss har gjort något sånt här förr,
eller har du en perfekt föreställning och jag är kvällens idiotiska offer?
-Titta på mig. -Ja, jag vet. Jag med.
-Jag skulle aldrig göra nåt sånt här. -Det är inte ens en möjlighet för mig.
Vad hindrar dig? Att du är en god människa?
Jag skulle åka fast. Tack.
Men om du är en god människa och du är gift och känner dig ensam...
Förtjänar inte två människor som varit på jorden i sextioflym år...
-Minst. -...att vara lyckliga en gång?
Jaha.
Är ni säkra, så.
Finns det... Finns det någon bibel i rummet?
Jag är osäker på bekvämligheterna.
Jag kan inte om det finns en bibel i rummet eller en ring på mitt finger.
Men ja...
Jag tittar efter.
Ja, titta på dig.
Där låg ju bibeln.
Jag ska bara...
Bibeln.
Jag har alltid vetat att det skulle sluta såhär för mig.
Jag gav bibeln till Rosa från Paraguay.
Hon förstod omedelbart varför någon skulle ta ut bibeln ur rummet.
Hon gav mig tvål.
Hon kunde precis tillräckligt med engelska för att säga att jag kommer till helvetet.
Hör på mig nu.
Ett liv av anständigt leverne medan andra hade roligare än vi
och så hamnar vi här för att vi är ensamma. Vi hamnar inte i helvetet.
Är du säkert? Det här är stort.
-Jag är säker. -Är du?
-Ska vi se på tv? -Ja.
Här ligger den ju.
-Vill du byta kanal? -Nej.
-Är det så det går till? -Tja, de är ju proffs.
-Gillar du det där? -Nej, det gör jag inte.
Hur kan jag höra hemma i helvetet?
Jag vet inte ens vad de där människorna gjorde.
-Vad? -Du är bedårande, har någon sagt det?
Ska vi ta en promenad?
Howard, vi har hållit på i fyra månader. Såhär gör man inte efter fyra månader.
-Vad är rätt, då? Känslor? -Vill du prata om dina känslor?
Nej, ögonblicket är förbi. Så fort jag sa det, så ville jag inte längre.
Det här handlade aldrig om känslor.
Det handlar om att lämna de liv vi har för att leva de liv vi förtjänar.
Elegant hotell, middag med rätt vin, dessert som man inte kan laga hemma.
-Nuppa, då? -Jag vill bli åtrådd i rätt omgivning.
-Jag vill ha äventyr. Så känner jag. -Ja.
Det här är min enda känsla.
Du är verkligen en kvinna.
Tack för det.
Kom nu.
Det här är första gången jag har gjort nåt sånt här.
Det är otroligt att du har kunnat förvandla ett engångsligg
till nåt som tagit fyra månader att lämna.
Det var brudbuketten, Allen. Hon kastade den till mig.
-Michelle... -Jag tänkte hoppa som i "Svansjön".
Jag skulle landa med blommorna och du skulle kyssa mig
och jag skulle kyssa dig.
Den sortens kyss som gör att man vet att man ska bli älskad livet ut.
Hela ditt huvud skulle säga: "Oj."
Du skulle hålla om mig längre än vad som är lämpligt på någon annans bröllop.
Jag och min bästa vän kunde fantisera om att våra barn skulle bli bästa vänner.
Våra barn, som vi aldrig kommer att få, för jag låter dig aldrig röra vid mig mer.
Jag vill ha en elegantare sorti.
Jag vill höra lögner om att du njutit av tiden här tack vare mig.
Okej. Jag är tacksam
att du tror att jag vet hur man är mer sofistikerad i denna obekväma stund.
Hoppas att du inte blir arg när jag inte är det.
-Jag är hemskt arg. -Då behöver jag inte vara kvar.
Inte ilska som stiger och försvinner, det är ilska gentemot andra.
Okej, vad känner du för ilska, då?
Ju mer jag ser på dig blir det en tyst, ihållande ilska
som förtär mig på cellnivå och motiverar mig att påbörja mitt nya projekt.
Jaha, vad bra. Det har säkert inte med mig att göra.
Då går jag ut genom dörren.
Du roas av idén att trycka på en knapp och så har något inte existerat mer.
Det här existerade. Jag existerar och du har sårat mig.
-Jag har nog inte sårat dig. -Det tänker jag låtsas.
Går du ut, så sårar jag dig tillbaka.
Jag tror verkligen inte att jag sårat dig.
Jag ska lista ut hur jag kan döda dig och komma undan med det.
-Verkligen? -Jag har aldrig gjort det och är smart.
Jag kan nog komma undan med det.
-Gör det något om jag går? -Gå, du.
Men vill du aldrig träffa mig igen, så se till att aldrig träffa mig igen.
Gör du det, så blir det dagen då jag trycker på knappen.
Då upphör du att existera.
Det låter rättvist.
Jag visste att mitt liv skulle bli hemskt när mamma sa att jag inte blir ballerina.
Det var svårt för oss båda, men jag visste att hon hade rätt.
-Ska jag hjälpa dig? -Du rör mig inte.
Jag vet att när gud skapade mig skopade han inte ur sin källa av smidighet.
Jag har försökt kompensera för det med att vara annorlunda.
På något vis har det skyddat mig mot att skämmas offentligt tills ikväll.
Du gjorde det, Allen. Du bär ansvaret för mitt livs mest förödmjukande ögonblick.
Jag har alltid trott att det skulle bli jag men, nej. Det var du.
Jag vill inte vara med dig i ett rum där det finns en säng.
Gud placerade också natten mellan dagarna så att vi får en ny imorgon.
Allt du behöver göra är att godta min väldigt uppriktiga ursäkt
så kan det vara över och vi kan gå och lägga oss.
De i lägenheterna omkring oss med.
-Jaha, är jag lite högljudd? -Ja, det är du, gumman.
Förlåt! Vi grälar här.
Det var en reflexhandling. Jag såg blommorna, sträckte mig och tog dem.
Du gick upp på ett bord och kastade dig över hela rummet.
Det var det värsta ögonblicket där kvinnor tvingas vara med er idioter.
-För att jag fångade brudbuketten? -Nej.
För att du visste att den var viktig för mig, men lämnade den på gatan.
Din jävel.
-Vad trevligt. Kan vi bli mördade här? -Det är okej.
Kan det här vara ett misstag?
Nej, det här är underbart. Misstaget är allt jag någonsin gjort.
Vet du hur många flickvänner jag promenerade med i gymnasiet? En.
En flickvän, Martha. Hon hade en rosa angorajumper.
Den tog kål på mig. Löven blåste ned och fastnade i den, hon lät mig ta loss dem.
-Ja, vi är onda på det viset. -Det tog mig genom vintern.
Jag bad henne följa med och åka pulka. Vi hade bara en, vi fick ligga på varandra.
Ni är inte lika sluga, men vi gillar när vi är med i era planer.
Vi blev sjöblöta av snön och gick hem till henne.
Hon klädde av sig allt mitt framför mig. Där stod hon, en naken tjej.
Hon log, som om jag visste vad man gör med en naken tjej.
Visste du det?
Var något fel på mig? Det är väl allt du behöver lista ut under vår tid ihop?
Var det något fel på mig? Väntar du på en ballerina?
Du har alltid varit en ballerina för mig.
Jösses. Om vi inte grälade just nu skulle jag kyssa allt du har.
Här, du kan få två.
Vår relation fungerar väl? Varför förändra något som fungerar?
Färre människor gifter sig. De kanske har kommit på något.
-Jag har en annan idé. -Okej, berätta.
Det funkade för att vi var på väg nånstans. Är du framme, så går det inte.
Jag älskar det vi är. Jag är nöjd med det vi har, duger inte det?
-Bestäm vad jag är för dig. -Jag älskar dig just nu. Och nu.
Du får inte ens säga så längre.
Hur vet du att du inte träffar nån bättre?
-Jag säger att jag slutar leta för alltid. -Hur kan du veta det nu?
-Är du en rädd man? -Nej.
Jag vill inte ha en rädd man. Tur för dig att jag redan vet vem du verkligen är.
Jag har tur, men jag får aldrig röra dig igen.
Är det allt du vill? Här.
Det här är mitt hjärta. Det här är min själ.
Alltihop kan bli ditt om du ringer inom ett dygn.
Telefonisterna väntar.
Du har ett dygn på dig att säga att vi är på väg någonstans. Inte att vi är framme.
Vi är inte framme.
Allt utom ett ja är ett nej.
Martha och jag hade fler romantiska kvällar
och det obekväma blev...
Tja, jag blev skicklig.
Jag tänkte: "Vad är färdigheten bra för om bara Martha vet om den?"
Jag ville visa någon mer vad jag kunde göra.
Ryktet skulle spridas i korridorerna och alla skulle veta vad Martha och jag hade.
Det var allt jag ville, det var min plan. Vad tycker du?
-Jag vet inte, hur gick det för dig? -Jag gick i säng med en annan tjej.
Det var lätt eftersom jag var nån annans.
-Och du åkte fast. -Martha kom på oss.
Jag tittade upp på henne och sa: "Hej, jag gör det här för vår skull."
Jag har aldrig sett en min av sådan total besvikelse.
Förutom i min frus ansikte hela tiden.
Martha pratade aldrig med mig igen, men vet du vad?
När jag var med den andra tjejen hade jag bara Martha i tankarna.
-Hörde du aldrig av henne igen? -Jag fick ett brev utan avsändaradress.
Hon skrev: "Sam, jag är gift och älskar min make."
"När jag älskar honom som mest påminner han mig om dig."
-Så förkrossande. -Jag blev överlycklig.
Hur jag än försöker kan jag inte tillfredsställa min fru,
men utan att jag ens var där tänkte någon snälla saker om mig.
Jag tänker snälla saker om dig, Sam.
Vet du, vad ni två än lärde er i gymnasiet
så vet jag inte hur jag kunde ha haft trevligare ikväll.
-Vända? -Vända.
-Låter du köra fram min bil, tack? -Dörrvakten hjälper gärna frun.
"Frun"? Nämen, titta på dig.
Så söt du är.
Och håret, sen. Kul för dig.
Titta på mig.
Kom igen, du tittade på mig förut. Titta på mig nu.
Du kommer hit. Det går så fort.
Tänk att vi har haft det så.
Ska vi dela på en bit paj med glass?
Nej, tack.
En kopp kaffe blir bra, tack.
Den där stunden får jag aldrig igen.
Nej, det är inte vår värld längre.
Hur var det att spela kort?
-Jag gick innan jag blev slaktad. -Åh, jag beklagar.
Jag beklagar också, Grace.
Jaha.
-Jobbar du på den där, eller? -Ja.
Hur länge har du jobbat på den?
Rätt länge nu.
-Vad är det? -Försöker du föra ett samtal?
Jag vet inte vad jag gör. Jag sitter här och orden kommer ut.
Jaha.
Vänta. Vad...
Varför följer du efter mig? Vad är det du vill se? När jag blir skjuten?
Ja, då hade jag velat vara med.
Tjena, slagmannen. Vad fint att du skyddar mamma.
Allt du gör ger mig en hjärtattack.
Vad har hänt?
Vad är det? Vad har hänt? Va?
Har du och Allen problem? Älskling...
Vi ska bara bestämma oss för om vi ska gifta oss eller göra slut.
Älskling...
Man kan inte tänka på att tillbringa livet ihop eller aldrig ses igen samtidigt.
-Det kan man visst. -Det är alternativen.
-Tycker du att det låter logiskt? -Va?
Det behöver inte vara logiskt för att vara vad man har.
Okej?
-Varför är det alltid jag? -För att det alltid är du.
-Jag vill ha en son! -Inte ikväll.
Hallå, vem är det?
Snälla, döda mig bara.
Allen? Är allt okej? Varför är du inte i lägenheten?
Jag pratade med väggen, så jag åkte därifrån. Har jag ett rum kvar här?
Självklart, älskling.
Du är alltid välkommen, särskilt om din tjej inte levt upp till mina krav.
-Mamma. -Älskling!
Vilken vacker morgonrock. Jag älskar den, den klär dig.
Visst gör den?
Sluta försöka rädda vår relation, du kom ju undan.
Ja, den är fin och du klär i den, Monica. När köpte jag den åt dig?
-Det var en present. -Michelle vill gifta sig.
-Varför? -Jag är hemma för att överväga idén.
Hur skulle det gå till?
Fråga dig den enda viktiga frågan.
Har flickan kapacitet att suga själen ur dig som en Nosferatu
och förvandla dig till ett dött, tomt skal,
så att kraftig vind skulle blåsa dig ur skorna och förvandla dig till aska?
-Nej. -Gör det då, min son.
-Ni är väl lyckliga ihop? -Ja, varenda ögonblick tillsammans.
Det räcker inte för henne. Hon vill att jag är lycklig med henne i framtiden.
-Det låter romantiskt. -Det är science-fiction.
Okej.
Varför är du lycklig med henne nu?
Hon är den första jag pratar med när något hänt mig.
Varför ändra på det? Förändrar man relationen, så förändras relationen.
Han sa det till henne, vår pojke använde sund logik.
-Vad sa hon då? -Att jag ska hoppa utför stupet med henne.
Finns det något värde i att hålla någon i handen och blunda?
Ni är så unga. Hon är konservativ, Allen.
Hon tror hurtigt på "i alla sina dagar", trots att hon verkade så intelligent.
-Du, Monica. -Hon är ensam om att tro på lyckliga slut.
Du, Monica!
Mon, sätter du på en kanna kaffe?
-Ursäkta, vad sa du just till mig? -Det är sent och vi tänker inte klart.
Vad kan vara viktigare? Snälla, gör kaffe.
Säg åt din far hur stötande det är. Jag pratar med min son om hans framtid.
Jag sa "snälla" och använde artiga ord.
Jag har inte pratat klart. Gör kaffet själv.
När du är tillbaka är han på banan och du får prata med honom hur länge du vill.
Vet du vad? In i köket och gör kaffe, för fan.
Annars plockar jag upp dig och slänger ut dig genom det jävla fönstret.
Jösses. Okej, då.
Pappa?
Styrkeuppvisningen förvirrade henne, vi har en minut på oss. Allen.
Tjejen älskar dig, vad du än tror i din ungdomlighet och velighet.
Hur vet man det? Hur vet jag om jag älskar henne?
Det måste man inte. "Älska" är ett ord vi har satt på en känsla
som vi inte förstår förrän vi är gamla nog att se tillbaka och undra om vi gjort det.
Va?
-Älskar du mig? Varför? -Ja. Jag gör bara det.
-Varför? -Du har tagit hand om mig.
-Varför? -Fråga nåt annat. Du är min pappa.
Ja, så är det. Det är allt. Jag är din pappa.
Det är det vi har. Vi har mödrar, fäder, föräldrar och barn.
Jag har hängivit mitt liv åt dig. Vi har växt upp ihop.
Du har gjort mig stolt. Men jag valde inte dig, Allen.
Du har givits mig. Du är inte ett val jag har gjort.
Säg att du var det, att vi inte kände varandra och möttes på gatan.
Fanns en dragning mellan oss som gjorde att du visste att det var din far?
Skulle jag veta att du var min son eller gå min väg utan att blinka?
Men läkaren sa:
"Den här är din. Ta med honom hem."
Jag förstod den relationen totalt.
Men att gå ut och välja någon för resten av evigheten
utan att en läkare säger: "Den här är din, ta med henne hem"?
Kan man lägga sånt ansvar på någon?
Jag har aldrig tänkt på det så.
Jag tänker på det jämt.
Titta på vad hon har gjort, hon har gjort sig sårbar inför dig.
Tänk inte på om du älskar henne nu, det tar ett helt liv att älska någon.
Det är det vi eftertraktar, för ingen har någonsin listat ut det.
Plötsligt en natt vaknar man och vet att allt är okej
för att det är hon som ligger bredvid en.
-Hände det dig? -Vi pratar om dig. Världen är din nu.
Om du värdesätter mina råd och jag har varit där du är,
så gift dig med henne. Gift dig med Martha.
Jag struntar i hur det låter i samhället, vissa saker måste vara tidlösa.
Annars faller hela världen isär.
-Får jag fråga en sak? Svara om du kan. -Jag svarar.
Om du var tvungen att göra om allt, skulle du gifta dig med mamma då?
Titta, vad jag har gjort. Det är utsökt. Får jag tala med min son nu?
Ja. Vi var tvungna att göra dig tillsammans, Allen.
Det kan jag inte överge.
-Vad har du gjort? -Kvällsmat. Citrongräs-kamomillte.
Gurkmackor med färskost och lite dill.
Uppskurna och allt. Han bad bara om kaffe.
Jag överstiger alltid hans små förväntningar och det uppskattas aldrig.
-Jättegott. -Ja, för fan. Nu pratar vi om Michelle.
Vet du vad, mamma? Vi pratar om det imorgon.
-Just nu vill jag bara vara här med dig. -Okej.
"Tack, Gud" presenteras av ärkestiftet New York
och nya Cadillac Escalade.
Stopp, syndare! Ja, just du!
Kan en enda av er påstå er vara fria från synd?
Vi åt bara kyckling, jag vet inte vad de där människorna gjorde.
Om ni stolt klappar er på axeln
för att ni inte har syndat i era handlingar
har ni då ett rent sinne?
Nej!
Dagens budskap handlar om det sjunde budordet.
Förbudet mot äktenskapsbrott!
Men det finns ett sätt att hoppa ur det brinnande infernot.
-Vet du, det här handlar inte om mig. -Be om nåd!
-Förlåt! -Mamma.
Oj. Älskling.
-Jag är ledsen. -För vad?
För dig och Allen.
Jag låg i mitt flickrum och tänkte på vilken duktig flicka jag var. Eller hur?
Du var den duktigaste flickan.
Varför skulle någon inte vilja ha mig för alltid?
Du har uppfostrat mig att tro att kärleken är värd att kämpa för.
-Att den är det enda som varar. -Ja, men vad menade jag?
Du sa: "Att hitta den rätte är ett av våra viktigaste beslut."
-Jag pratar med dig för mycket. -Tror du fortfarande på det?
Vill han inte ha dig för alltid, så gör jag slut på honom nu.
Var kom det ifrån?
Från vetskapen att det enda jag kan göra är att gå ut hårt.
-Var är han, Michelle? -Han är nog hos sin familj, som jag.
Varför har vi aldrig ens pratat om hans föräldrar?
Du skulle älska hans pappa.
-Och hans mamma? -Han har en.
Vet du vad som dödar relationer? Antibiotika.
Hade vi dött vid 46 års ålder som förr, så är det över snabbt. Vem bryr sig?
"Tills döden skiljer oss åt" behövde skrivas om när penicillinet kom.
-Hur många seriösa relationer har du haft? -Ett par, trodde jag.
Nu när jag har den här... En? Gillar du inte Michelle?
-Hon är okej. Hon lagar mat åt dig. -Vi lagar mat tillsammans.
Vad rart. En dag kanske ni går en kurs på Sur La Table.
Medan sufflén reser sig ser du dig omkring och undrar: "Vad fan hände med mig?"
-Hon städar väl lägenheten? -Vi gör sånt ihop. Skämtar du?
De gör saker som ett par, varför känns det fel för dig?
Har du suttit där hela tiden?
I 40 år, väntades på mat.
Varför har vi inte träffat dem?
-Jag försökte undvika en pinsam situation. -Varför skulle det vara pinsamt?
Ingen flickas pappa vill träffa pappan till pojken som fått det gratis.
-Är det vad som är viktigt för dig, pappa? -Det är det viktiga för honom!
-Hur vet du vad som är viktigt för honom? -Var är ringen? Va? Var är ringen?
Var är ringen? Jag vill se ringen!
Här, det här är en ring. Den betyder hängivenhet,
lojalitet och tillit.
-Var fan är ringen? -Den är inne. Där är den.
-Inne, var då? -Den är inlämnad för justering.
-Mina fingrar har blivit tjocka. -Vad pratar du om?
Jag har fått tjocka fingrar. Vad har jag gjort? Jag ville inte att du skulle veta.
-Får jag se? -Tjocka fingrar.
Älskling, du har vackra fingrar.
-Tycker du verkligen det? -Ja, det gör jag.
-Ja. -Gör du? Okej.
Hon blir känslomässig kring ringen på grund av vad man gör med den.
Vad den symboliserar och känslorna kring den.
Den är det viktigaste man kan få.
-Var är din? -I kalsonglådan.
-Jag vill gärna se den. -Nej, den är...
-Jag har inte sett den på väldigt länge. -Den passar inte. Den sitter åt.
-Du tror inte att jag har den, va? -Jag vill se den.
Nej. Nej! Den ligger kvar, vet du varför?
För att jag ser den varje gång jag tar på mig kalsongerna.
Det symboliserar att jag är gift och täcker över mina delar.
Jag vill se ringen.
-Jag med, var är den? -I mitt nattduksbord, bredvid bibeln.
-Hämta den. -Du är en bra kvinna, älskling.
Ni är fantastiska, ni två.
Det är ert fel att jag tror på allt det här.
Vi vet att hon är gammaldags, hon kanske älskar att laga mat och städa.
Låt henne städa här.
Ska du ge resten av livet till någon för att hon lagar mat och städar?
-Ska du låta oss fatta beslutet åt dig? -Jag är här för att lära mig något.
-Det ska inte ha med oss att göra. -Men det gör det verkligen.
-Vad ska det ha att göra med? -Kärlek.
Jag hittade den. Titta här. Titta. Det är symbolen för vår kärlek.
Sätt på dig den.
Nej, den lär inte passa de här fingrarna. Vill du pussa dem?
Vet du vad jag tänker göra?
-Du gjorde illa mig. -Förlåt. Ta den aldrig av dig igen, okej?
Jag förstår dig, älskling.
Titta där. Den sitter ordentligt.
Ja, nu sitter den för alltid. Bara för att jag ställde en fråga.
-Älskar du mig? -Vad menar du?
Är svaret "ja" så vill jag veta varför.
Från början snärjdes jag av ditt goda sinne för inredningsdesign.
Är det därför du älskar mig?
-Gör Michelle dig lycklig? -Jag tror det.
-Vet du inte om du är lycklig? -Är du lycklig, pappa?
Så lycklig som jag kommer att bli.
Michelle, vi är glada hur du än gör. Vi hoppas att vi har varit bra förebilder.
Vi har alltid sagt det vi ansåg var sant.
-Som att jag aldrig blir ballerina. -Jag är ledsen, men du blir aldrig det.
Det här är sanningen. De bär lika stor skuld som vi
för att vi har hamnat där vi är. Har de varit artiga nog att bjuda oss på middag?
Vårt barn ligger med deras, det berättigar oss väl till en middag?
-Ja, bjud in dem. -Menar du allvar?
Jag tar inte skulden för det jag lärt dig.
-Gör det nu. -Ja. Kom igen nu.
Varför kan vi inte åka dit? Varför måste allt bli dyrt för mig?
Michelle, älskling. Hur är det? Vi pratade just om dig.
-Hej. Gjorde ni? -I evigheter.
-Hejsan. -Hejsan själv.
Det händer något intressant, men först: Jag saknar dig.
-Jag saknar dig också. -Härligt.
Mina föräldrar vill bjuda er på middag ikväll, de tycker att vi borde träffas.
-Då gifter jag mig hellre. -Så då ses vi ikväll?
Det känns som en dålig idé.
Gör det.
Jo, Michelle och hennes föräldrar vill bjuda över er på middag ikväll.
-Allihop? -Nej, jag kommer inte. Stänga av ljudet.
Nej, absolut inte. Det är ett trick. Hon kommer att håva in dig som en forell.
Ta hand om det. Gör det, Sam.
-Hej, Michelle. -Hej.
-Du, vi kommer gärna. -Va?
Härligt, mina föräldrar ser fram emot att träffa er.
-Hur låter klockan 19.00? -Fantastiskt. Kan vi ta med oss något?
Bara er själva, det räcker nog.
Det ser vi fram emot.
-Varför vill du inte träffa dem? -Vad skulle vi kunna ha gemensamt?
Hurra.
Jag är i Mamaroneck, det finns inte tillräckligt med alkohol i världen.
Lite lullig är jag.
Det här kräver en brist på närvaro som gränsar till hallucination.
Jag öppnar!
-Gud välsigne oss, allesammans. -Hej, Michelle.
Japp.
Michelle? Raring.
Jaha.
Vilket bedårande litet hus.
Sam, såhär hade vi bott om jag klarade av när det är pittoreskt.
Var är mor och far?
-Du sa väl klockan 19.00? -Ni är precis i tid. De är lite sena.
-Vi kan komma tillbaka en annan gång. När? -Mor?
Ja. Jag borde ha varit klar för tjugoflym minuter sen!
Hej! Jösses, jag... Hej.
-Du måste vara Allens mor. -Monica. Trevligt att äntligen träffas.
Tack. Vi borde ha gjort det här för längesen, eller hur?
Nu när du har träffat min mor vill jag presentera dig för...
-Pappa? -Var är din far, Allen? Kunde han inte?
-Har min make lämnat oss här? -Dörren är ju öppen.
-Är han utanför? -Jösses, verkligen?
Pappa?
Hej, allihop! Förlåt att jag är lite sen.
Hurra!
-Är du hemma hos mig? -Ja, det är värre än så.
-Döda mig inte nu, jag har gäster. -Vet du vad? Jag är gästen.
Pappa?
Ja, det är min son Allen som är med din fru och håller om din dotter.
Herregud.
Howard, det här är Monica. - Monica, det här är min make Howard.
Hur står det till?
Hej, det är jag som är Howard.
Det är här jag bor.
Det här är min dotter Michelle, jag är far till henne.
-Nu vet du var jag bor. -Jag har hittat ditt lilla hus.
Min instinkt sa mig att det var en dålig idé.
Ja, vet ni vad det här är? Det är... Vad heter det nu?
-Det är lite fritt svävande ångest. -Mer.
-Mycket mer. -Visst.
Alla vet hur viktigt det här är för er. Vi vill att det blir en oförglömlig kväll.
Det måste vara min make.
Jag släpper in honom, så blir vi mer avslappnade, allihop. Ni ska få se.
Jaha, tja... Nej, jag...
Det var inte din make, men får jag ställa några frågor om din make?
-Mamma... -Det är bara för mycket, älskling.
Det är bara så att det kan avgöra resten av våra liv.
Hon har nog rätt. Jag tycker...
Jag tycker att alla ska åka hem.
-Va? -Jag sa det klart och tydligt.
Hörni, det här kommer att hända. Vi vill avgöra resten av våra liv.
-Det vill vi faktiskt inte. -Jo. Vi kan inte om du inte öppnar dörren.
Be om nåd.
Jaha.
Titta, vad du har gjort med honom.
Vi borde göra det här oftare. Gör någonting, vi är hemma hos dig.
-Vill någon ha ett glas? -Ja! Åh, Michelle.
-Allen? -Vi tar gärna vin, pappa.
-Vin. Grace? Ett glas? -Ja, nu vill jag ha ett.
-Jag tar det vanliga. -Kom igen.
En torr daiquiri martini med citron.
Gör det ont nu?
-Vad heter han? -Sam.
-Sam. Vad dricker du, kompis? -Whiskey.
-Vad sägs om en dubbel? -Vad sägs om hela flaskan?
Jag klandrar dig inte.
Jag hjälper honom med drinkarna, så visar ni honom runt i huset. Båda går fort.
-Michelle och jag behöver prata. -Ska vi gå ut?
Har du något ställe som känns tryggt?
-Mamma, visa Allens far runt. -Självklart.
-Du kommer att älska honom. -Så du säger, älskling. Så du säger.
Hej. Ja...
Bara...
-Du sa inte att du hade barn. -Du sa att din son var sex år gammal.
Han har varit det. Du sa att du var 54 år.
Jag har varit det.
-Hur gammal är du nu? -67.
-67? -Ja, jag fyller 68 förra året.
-Jag har legat med ett lik. -Förtjusande, verkligen förtjusande.
-Hur skulle någon kunna lämna dig? -Du kommer inte att lämna mig.
-Jag är redan borta, Morticia. -Nej, vi hade bara en jobbig kväll.
Nej, Monica! Titta på mig. Vi tycker inte ens om varandra.
-Varför fortsätta? -Det är svårt att påbörja en ny affär.
Man får hålla reda på vad som gäller vem. Jag är inte arg på Sam, jag har glömt.
Du är inte arg på mig heller.
Du har förstört ditt eget liv och bara du kan hitta din egen lycka.
Eller vad du nu söker, jag bryr mig inte.
-Jag ska fortfarande döda dig. -Monica, ingen behöver döda någon.
Det gör tiden så bra själv.
-Grace... -Här är tomten och vägen till baksidan.
Igår kväll var den finaste kväll jag kan minnas.
För mig med, Sam, men vi kan inte tänka på det nu.
-Tänk om barnen gifter sig. -Det vore fantastiskt.
Det kunde inte bli bättre, vi skulle ha en ursäkt att träffas jämt.
Jaha. Blir det incest, eller...
Grace, jag tror att ödet ville föra oss samman.
Igår kväll var min bästa på länge
men jag vill höra de orden och känna de känslorna med min make.
Jag fick känslor kring mitt äktenskap med.
-Vad? -Jag hatar min fru, innerligt.
-Varför säger du så? -Jag lever med henne. Hon hatar mig med.
Du har för mycket kärlek i dig för att hata någon.
Och du har för mycket kärlek i dig för att inte få den besvarad. Låt mig göra det.
Vi kommer att leva länge, få barn, se dem växa upp, och bli 50.
-Inse att det är något bra. -Det är något bra medan vi är vi.
Men de var vi. De trodde på det du tror på och att de inte skulle förlora förståndet.
Jag har frågat mig vad som händer med oss på vägen till att bli dem.
Kommer vi att vakna en mulen tisdag
och inte vara förtjusta i varandra längre?
Du kommer alltid att vara förtjust i mig. Titta, jag sitter på min lilla säng.
Sitt inte på min säng när du ser ut sådär.
-Jag har klätt upp mig för dina föräldrar. -Min mor har polokrage, av med den.
Av med den! Av med den!
Du rör mig inte längre, minns du väl?
Javisst, ja.
Nu kan du göra mig sällskap på sängen.
Säg ingenting, bara. Låt bli.
Kommer vi tillbringa större delen av våra liv lika galna som de är?
Tror du verkligen att de är galna?
Glöm det så länge.
Inte jag.
Jag kände känslor igår kväll.
Jag trodde inte att jag kunde känna såna känslor längre.
-Vi kan bara göra en enda sak. -Glömma bort att det någonsin hänt.
-Du och jag på Tahiti. -Jag gissade helt fel.
Det är ingen slump. Saker händer för att vi ska lista ut vad vi ska göra med livet.
-Våra liv har lett oss hit. -Det är inte på riktigt, Sam.
Det är inte på riktigt. Vill du inte ha det här med en yngre kvinna?
Min fru är yngre än jag. Av det har jag lärt mig: Nej.
Hon är på riktigt. Så verklig hon kan bli.
Att glömma igår kväll är inte på riktigt, för det hände. Det hände verkligen.
Vad tror du hände igår kväll? Det hände ingenting, Sam.
Allt hände. Vi pratade. Vi hade ett samtal.
När pratade du med någon på riktigt?
Vi delade den viktigaste närheten.
För genom att inte röra vid varandra
berörde vi varandra.
Och det är det jag vill ha, Grace. Vill inte du det?
Jag växte upp med dem, de höll ihop när alla mina vänners föräldrar skilde sig.
-Jag beundrade det. -Jag såg mina också.
Jag kan bara gå på det jag sett och om det ingår,
är vi smarta nog att märka när det händer?
Märker vi när vi når en punkt då jag inte får säga att jag älskar dig
trots att jag verkligen gör det?
Allen, vi passar så bra ihop. Vad gör du?
Jag vill inte att det ska hända oss.
Hjälp mig. Hjälp mig, du.
Hur gifter man sig med någon man älskar? Hur gör man det mot någon?
-Jösses. -Är du arg på mig?
Hur skulle jag kunna vara det? Det här har inte med dig och mig att göra alls.
Herrejösses, har ni fattat ett beslut?
Jag försöker en sista gång.
Låt inte ovissheten inför framtiden stå i vägen för det du vet att vi har nu.
Jag vet vad som väntar.
Det blir lätt på bröllopsdagen och barnens födelsedagar.
Vi kommer att åtrå varandra de första åren.
Tack för den mentala bilden, grabben.
Det svåra, då?
Dagen då vi inte minns att vi gett varandra våra bästa år.
Vi är upptagna med att klandra varandra för att vi är medelålders soffpotatisar.
Ärlighet kan inte skada oss, så säg vad som förhindrar att våra liv blir såna.
Du har fel om det lätta. Det lätta vore att krossa det här, gå vidare
och ställa samma frågor med andra människor.
Och skulle jag hitta någon annan
så vore skillnaden att jag redan kände dig.
Du blir min måttstock för kärlek, jag jämför dem med dig och de misslyckas.
Varför skulle du göra så mot mig?
Och om vi en dag får barn med någon annan,
blir din dotter inte lik mig. Du kan inte se våra liv i hennes ansikte.
När hon hittar sin partner påminner det dig inte om det du och jag haft ihop.
Det är så vi håller fast vid det bästa i våra liv, det är det som räddar oss.
Hoppa med mig.
Hur kan jag lova att vi inte blir galna senare? Du är ju galen nu.
Om du inte har hittat något. Har du hittat något fel på mig, till slut?
Du har haft gott om tid. Berätta vad som är fel på den här tjejen, här och nu.
Vi är vi, Allen.
Inga andra.
Jag kommer att sakna dig i resten av mitt liv.
Herregud.
Allen.
Följ efter henne. Snälla.
Nej, han måste klara det på egen hand, kompis.
Ingenting.
Det är inget fel på dig.
Jag har aldrig hittat något fel.
Ni har uppfostrat världens underbaraste människa, jag vet.
Och hon är min bästa vän.
-Jag struntar i vad hon gör med mig. -Det är en bra utgångspunkt.
-Har vi gjort det här mot dem? -Mest du.
Jag har alltid undrat varför bebisar föds så hjälplösa.
Varför vi får dem när de inte kan något.
Jag har alltid trott att det var för vår skull,
så att vi kan känna oss stolta när de har vuxit upp.
Vi har lärt dem allt de kan. De kunde ju ingenting.
Men det var inte alls för vår skull, det var för deras.
Det är så de inte märker att vi inte vet vad vi gör, så länge så möjligt.
Vet ni vad? De listar ut det ändå.
Vi visste vad vi gjorde. Du hörde honom.
Vi har uppfostrat en otrolig dotter.
-Jag vill ha en chans till. -Va?
Jag skulle lyckas den här gången.
-Vi lyckades med mycket. -Nej. Jag missade att hon är en ballerina.
Okej.
Vi får inte göra om det. Vi får bara ett enda försök.
Vi har gjort det vi har gjort.
Du skulle hindrat mig från att bli en soffpotatis.
-Du är ingen soffpotatis. -Jo.
Det var ditt ansvar att hindra mig från att bli en.
-Du var inte uppmärksam. -Förlåt att jag fått dig att känna så.
-Jag tycker att min son har helt rätt. -Om vad?
-Ärlighet kan inte skada oss. -Det kan den visst.
-Vill alla börja med små korvar? -Nej.
Jag gjorde dem för att alla gillar dem och inget dåligt har hänt när jag gjort dem.
Har vi fyra verkligen vara ärliga?
Monica. Du borde ta det här. Det är mitt hus, så jag sa till.
Hon är min fru, så jag borde... Om inte du vill...
Jag har personligen ingen avsikt att leva resten av mitt liv
ens ansedd som en soffpotatis.
Ingen ser dig som en potatis, utan det som mosar potatisen.
Jag tänker leva resten av livet ärligt, så...
-Jag vill inte prata om ikväll längre. -Bra. Ungarna sköter det här själva.
Jag vill prata om igår kväll.
-Kvällen handlar inte om vad du vill. -Vad handlar den om, då?
Den handlar om Michelle, Allen och vår del i deras beslut.
De har betraktat oss hela sina liv och vill inte bli oss.
-Jag vill tala med dig, Monica. -Jaså, vill du? Kör på, Sam.
Inte här. Någonstans i avskildhet.
Sovrummet? Där är det avskilt.
Får vi låna sovrummet? Vi ska bara prata. Vi kysser inte varandra längre.
Vi brukade kyssas innan vi lade oss. Jag gillade att vi såg till att göra det.
Det var hoppfullt. Vad var det han sa?
Minns du ens att vi gav varandra våra bästa år?
Jag minns allt.
När man slutar kyssas godnatt och ibland säger du inte ens godnatt
utan bara släcker din lampa, vänder dig om och lämnar mig sittandes där.
Då får man söka sitt hopp någon annanstans.
-Vet ni vad jag menar? -Nej!
Eller söka någon annanstans efter en minnesvärd kväll med lampan tänd.
Vad tror du att jag gör på kvällarna då jag inte är hemma, Sam?
Jag försöker att inte tänka på det, det spelar mig ingen roll.
Jag vill bara lägga mig och sova.
-Du ställde frågan och fick ditt svar. -Jag bryr mig om vad som hände igår kväll.
I det eviga sökandet efter en minnesvärd kväll tänker jag krydda den här lite.
Nej, det var inte jag! Jag var inte med honom!
Du har missförstått.
Jag visste att jag skulle åka fast. Nästa gång skickar jag inbjudningar.
Varför har ni missförstått, båda två?
Jag var hemma framför tv:n. Det vet du, Howard.
Självklart, det vet jag.
Jag var inte det, Howard. Jag var inte hemma.
-Grace, vad fan pratar du om? -Vad fan pratar du om?
Jag pratar om mig och Grace, vad pratar du om?
Jag pratade om mig och Howard.
-Men det här var nåt nytt. -Howard!
Grace, jag har begått ett hemskt misstag. Det vet du, nu när du har träffat henne.
-Hur kunde du göra så? -Hur kunde du själv?
På samma sätt som du!
-Sen när kan du? -Jag kan och jag är bra på det.
Jag har just dödat dig och nu är det över. Ha en bra dag.
-Hur länge har du känt min fru? -I fyra månader.
-Hur länge har du? -En kväll.
Det känns knappast rättvist.
Hade hon kul? Hade min fru kul?
-Vi hade en underbar kväll. -Bra. Det är bra.
-Är du inte arg över det? -Vem ska jag vara arg på? Henne?
Förtjänar hon inte det hon vill ha? Dig?
Du verkar vara den raraste kille som finns.
Allt vi gjorde var att prata med varandra. Det är allt, vi pratade i timmar.
-Pratade ni i timmar? -Om varenda liten sak.
Hon lät ingenting annat hända, det var allt hon ville göra.
Återigen visar hon att hon är en bättre människa än jag.
-Vad ska vi göra nu? -Jag vet inte. Ska vi spöa upp varandra?
-Ja. -Nej...
-Okej, var försiktig. -Kom igen, upp med dig.
Okej.
Är du kär i min fru? Va?
-Skämtar du? Nej! -Fan också.
Nej, kom igen. Förlåt mig.
Sam. Förlåt, det var ett misstag.
Det var ett misstag.
Det var det nog för mig med.
Sam, det är okej. Såja, Sam. Kompis.
Det finns en hel värld där ute för en kille som du.
Vad vore det för värld om en kille som du inte fick ett lyckligt slut?
Det kanske är möjligt. Din fru har lärt mig att jag kan älska igen.
Jaha, vad bra.
Jättebra.
-Du har verkligen känslor för henne, va? -Jag vill åka till Tahiti med henne.
Det borde jag väl inte tillåta?
Okej, åk. Ja. Ni får tre dagar på er.
-Det var oerhört civiliserat av dig. -Det är verkligen vad jag förtjänar.
-Hon vill inte åka med mig. -Inte?
Hon vill ha det från dig. Det är allt hon någonsin har velat ha.
Hon har älskat dig i hela sitt liv.
Det borde ju vara den enklaste sak i världen att leva med.
Inte vet jag.
Ingen vinner på att vi ser varandra i ögonen.
Jag vill gärna veta vem som påbörjade det.
-Du eller min make? -Du vill inte ha svaren på dina frågor.
-Okej, har du talat med min make? -Ja.
-Har du haft sex med min? -Nej.
Någon borde göra det.
Har du sagt till Michelle att kärleken är evig?
När du insåg att den inte är det, gjorde du vad du ville och ursäktade det?
-Nej. -Nähä, då är det bara jag.
-Jag fick just reda på det. -Vad har jag gjort?
Hans beteende har inget med hans kärlek till dig att göra.
Efter tre timmar vill jag gifta mig med dig.
Jag lämnar den jäveln bakom mig.
Vill du veta varför du inte kommer att göra det?
-Han är bara missnöjd med sig själv. -Varför?
Man vaknar en morgon och ser världen lämna en bakom sig utan att man kan göra något.
Då blir man en rivningskula.
Han är bara en nybörjare, Grace. Du kan stoppa honom, om du vill.
Jag kommer att stå här i resten av mitt liv tills du tittar på mig.
-Det är enda gången jag gjort nåt sånt. -Det var uppenbart.
Är du stolt över det? Jag förstår inte. Är du stolt över det?
Nej, jag är inte stolt över någonting.
Jag har gjort något hemskt och jag vet inte varför.
Jag vet bara att du inte behöver oroa dig för att jag ska göra nåt sånt igen.
-Varför? -För att det inte hjälper.
Varför sökte du dig någon annanstans? Du ska komma till mig med dina frågor.
Jag finns ju alltid här.
Jag vet, det har du alltid varit.
Jag... Jag har sårat den jag älskar
för att du är den som finns där.
Va?
Vad?
Vänta.
Jag ska ägna resten av våra liv att ta reda på hur du känner.
Om vad som än händer oss.
Om vad du behöver av mig.
Och kanske bara om tiden när den passerar.
Du tvingade mig att göra det med någon annan.
-Vad händer nu, då? -Du följer efter och hon förlåter dig.
-Varför skulle hon det? -För att hon vill leva sitt liv med dig.
Varför stoppade du mig inte?
Du har alltid varit intressantare än jag.
Jag har alltid hoppats att livet skulle bli bättre för att jag kände dig.
Det hade aldrig gått att stoppa dig.
Jag kunde bara leva med dig så länge jag fick.
Du har ju stannat hittills.
Vi hade en son.
Jag älskar vår son.
Bara du och jag kunde ha gjort honom.
Äktenskap? Visst.
Vi träffar vårt livs stora kärlek, tror vi just då.
Men så går tiden.
Hur lång tid ger vi varandra att bli de vi alltid har hoppats att bli?
En dag kanske vi vaknar, ligger kvar bredvid varandra
och till slut förstår vårt löfte,
att vi skulle ge varandra den bästa resten av våra liv.
Tänk om vi inte tar oss dit? Vad händer med oss då?
Men det är inte vår värld längre, eller hur? Det är deras värld nu.
Vart du än går, dit går jag.
Var du än bor, där bor jag.
Ditt folk ska bli mitt folk och din gud ska bli min gud.
Där du dör, där ska jag dö och där ska jag begravas.
När jag växte upp undrade jag om jag kunde lova någon resten av mitt liv.
Här står vi nu.
Jag tillhör dig. Vad som än händer, låt det hända med dig.
Är du redo att hoppa utför stupet med mig?
Ja.
Ja!
Vad gör du?
Översättning: Emil P.W.S. Holmgren www.firstlightmedia.com