V jistém bodě svého života
ztrácíme kontrolu nad tím, co se s námi děje,
a náš život začíná řídit osud.
To je největší lež na světě.
Paulo Coelho, Alchymista
Novomanželé
Jak se ženě po sedmdesátce stane, že se provdá?
Všechno to začalo, když se svět zastavil.
Fajn. Vidím jenom sebe.
Na tohle se nechci dívat.
Máš ztlumený mikrofon.
Co mám dělat, aby zmizel můj obří obličej?
Máš to ztlumené.
Diane, máš ztlumený mikrofon.
Alexo, připoj mě ke schůzce.
Dobře.
-Ahoj, dámy. -Ahoj.
Ahojte.
Viv, ty jsi celou tu dobu u Arthura?
Devět dní.
Světový rekord.
Shar, ty v práci piješ?
Soudy jsou prakticky zavřené.
Jsem tu jen já a soudce Walker.
Moje restaurace je taky zavřená. Prý až na dva celé týdny.
Už to mám.
Co ta brambora?
NORMÁLNÍ LIDI - ROMÁN SALLY ROONEYOVÁ
Probereme Normální lidi?
S tím máme zanedbatelné zkušenosti.
Jak se zbavím té brambory?
Jedno je jisté.
Trvalo to déle, než si kdokoli uměl představit.
Nespoutaná.
Hrůzný pravdivý příběh Viviných intimních partií,
pokud depilační salon brzy neobnoví činnost.
To jsem nechala odstranit laserem už před lety.
Omluvte mě, je sedm hodin.
-Ó můj... -Děkujeme zdravotníkům!
-Jo. -Díky.
Nikdo si karanténu neužívá víc než ty, Viv.
Zůstaly jsme ve spojení
a byly jsme si navzájem oporou v těžkých chvílích.
Hele, kdo je doma z nemocnice.
Bruci, vypadáš výborně.
Menší infarkt, je mi dobře.
Jdeme na to polehoučku.
Už žádné cheeseburgery.
Jo, ale hele.
Mám tady speciální sušenky.
Ve tvaru aorty.
Ne.
-I v době kariérních milníků. -Je to báječná kámoška.
To nepopře žádná z nás.
Tadá.
Už po mně chtěli vést tři sňatečné obřady.
V částečném důchodu můžete dělat jen tohle.
To je tak roztomilé.
Je to ponižující.
Nešla jsem na práva,
abych říkala dětem kolegů, že se můžou políbit.
I pro nás byl čas odloučení příležitostí vyzkoušet něco nového.
Trochu depresivní, ale...
Nakládám si vlastní okurky.
Ujala jsem se papouška z útulku.
Jmenuje se Silvestr.
Jsi hodnej kluk?
Silvestr má nový domov.
A taky nás přiměl řešit záležitosti, které jsme odkládaly.
Nechám si jenom to.
Je fajn, že se držíš té plechovky na kafe.
To je Harry.
Harry?
Jo. Jeho popel. Vidíte?
Jeho poslední přání bylo, aby byl latte?
-V tom být nemůže. -Počkej.
Krbová římsa v Mitchellově ložnici bude lepší?
Takové místo posledního odpočinku si tvůj zesnulý muž asi nepředstavoval.
Půjdeš zpátky do krabice. A je to.
Ne. Běž ho někam rozprášit.
Co mám jako dělat?
Mám ho vyklopit někde na poli?
Je alergický na koně.
Nějakou dobu se zdálo, že to nikdy neskončí.
Líbilo se mi to,
ale kdybych si chtěla číst o ženské uvězněné doma,
ze které se pomalu stává blázen,
přečetla bych si vlastní deník.
Ale všechno jednou skončí.
Stálo to za to, že jo?
Nejlepší restaurace v Brentwoodu.
Nejlepší z celého Los Angeles.
-Jo, rozhodně. -Pravda.
Jste hodné.
Stejně bych šla jednou do penze.
Přidej se ke mně do klubu.
Je to sice nuda, ale nuda.
Jo.
Byl to neobyčejný zážitek,
ale doba našeho vzájemného odloučení se konečně chýlila ke konci.
A čekalo nás nové společné dobrodružství.
DÁMSKÝ KLUB - DALŠÍ KAPITOLA
Ťuk ťuk!
Panebože.
-Tohle mi ještě přijde nezákonné. -Ne.
-Odmítám postavit objetí mimo zákon. -Jo.
Co se to tady děje?
To už jsme došly do fáze, kdy nábytek pokrýváme igelitem?
Ne, tohle se stane, když máš moc volného času.
Dokonce jsem se pokoušela i o nové obklady v koupelně.
-To se nepovedlo. -Ne?
Je to hrůza.
Haló.
Paní soudkyně!
Ale prosím vás. Jsem už v důchodu, formalit netřeba.
„Vaše Ctihodnosti“ stačí.
Nikdy by mě nenapadlo, že tě tak ráda obejmu.
Jo, to slýchám často.
Ahoj!
No ne!
Můj bože.
Tak strašně ráda tě vidím.
-Probůh. Ahoj. -Ahoj.
-Ahoj, zlatíčko. -Ahoj.
-A moje kámoška. -Čau, Slim.
Tohle je paráda.
Jak se máš?
Mám takovou radost.
Viv, jen jednu otázečku. Co ty rukavice?
Plánuješ vyloupit klenotnictví?
Nebo se stát amatérským mimem?
Nebo i profesionálem, když se budeš snažit.
To by byla vzrušující změna.
No, k jedné takové vlastně došlo.
Ty jo.
Co se to... Cože?
Panebože.
-Jsi zasnoubená? -Boží.
-Věřila bys tomu? -Ne.
-Jo. -Mám tolik otázek!
Kdy se to stalo?
-No... -Počkat.
Pojď si sednout.
-Všechno nám řekneš. -Detaily.
Tak jo.
Panebože. Viv, to je skvělé.
Můj bože. Vlastně se to stalo včera večer.
Neuvěřitelné, že to bylo včera.
Šli jsme zpátky do bytu,
on prohodil něco ohledně žádosti o ruku
a já na to: „Když ne teď, tak kdy?“
Protože za dalších 50 let
už mi asi nepřijde tak atraktivní jako teď.
A najednou stojíme před klenotnictvím.
Vpadneme dovnitř a říkáme si: „Máme do toho jít?
Máme se brát?“
A budeme!
-Jo. -Panebože.
Prosím tě.
Na Viv a Arthura.
Děkuju.
-Na zdraví. -Nádhera.
Díky, kámošky.
Tak kdy máte termín?
To se nás dvou už netýká.
-Cože? -Menopauza.
-Máme se těm fórům smát... -Ne.
-...když se vdává? -Ale asi je to pravidlo.
-Jo. -Sharon má pravdu.
Helemese. Tohle je nové?
Pro mě ano.
Mám za to, že majitel to koupil před lety.
No, jsem ráda, že tvoje vagina není v částečném důchodu.
Kdo to je?
Nemám ani páru. Našla jsem to na zadním sedadle v autě.
Teď už je to moje.
Vážně nechápu, jak to děláš.
Teď už víš, proč pořád potřebuje výměnu kyčle.
Ti s endoprotézou kolene nemají co říkat.
-Panebože, holky. -Co?
Musím vám ukázat, co jsem našla, když jsem uklízela.
Tys uklízela? Jak to vypadalo předtím?
Podívejte. Myslím, že to je znamení.
Znamení?
Tohle je z výletu, který se nikdy nekonal.
Pamatujete? Měly jsme jet do Itálie.
Ach, Itálie. Můj bože.
Naše vysněná dovolená, než jsem otěhotněla a všechno zkazila.
Aerolinka Pan Am?
Věřily byste, že dřív nás do letadla dostalo jen tohle?
Nemůžu je ani vidět.
„Překvapit Gianniho.
Znovu ochutnat jeho kouzelné masové koule.
Nežij ve strachu.“
Tak jo.
„Ochutnat jeho kouzelné masové koule“?
„Nežij ve strachu“? Jak jsou velké?
Gianni. Kdo to byl?
To byl ten italský štramák z mojí školy vaření
tak před sto lety.
Teď má asi panděro a pleš.
-Pardon. -Kazíš mi vzpomínky.
Ale o to stejně nejde. Jde o to, že jsem tohle našla.
Cestování už není zakázané,
takže bychom měly jet do Itálie.
Do Itálie?
Sotva jsem došla sem.
Jo, já nemůžu nikam jet.
Jsem čerstvě zasnoubená, pamatuješ?
To je ono.
Uděláme z toho Vivinu rozlučku se svobodou.
Zrovna mi z toho naskočila husina. Je to perfektní.
Máme pobíhat po Itálii jako parta puberťaček?
Podle knížky lidem zkazí život, když ignorují znamení.
-Nemůžeme odmítnout svůj osud. -Ne.
Líbí se mi ten nápad oslavy s Vivian a italským vínem,
ale nemůžeme to udělat tady?
Souhlasím s Sharon.
Nechci tu teď Arthura nechávat samotného.
A mojí malé kočičce se nevede dobře.
Taky ji nechci nechávat samotnou.
Tohle je možná naše poslední příležitost podniknout něco takového.
Takový je osud.
Rozlučka se svobodou?
Řeklas jim, že nechceš jet kvůli mně?
No. Teda jo, to jsem řekla,
ale není to kvůli tobě. Kvůli nám.
-Kvůli našemu vztahu. -To není správné.
Ne „kvůli našemu vztahu“. Kvůli těm zásnubám.
Jde mi o to, že jsme zasnoubení.
Jestli mám jet do Itálie, tak s tebou.
To by se mi líbilo.
Ale zásnuby by neměly být překážkou
pro výlet s kámoškami.
Vážně?
Viv, Ježíšikriste.
-To je ve skutečnosti svatý Kryštof. -Bože.
Je patronem cestujících.
Jestli plánujete výlet, tady je dobré začít.
To je znamení.
Hrome.
Dobrý den, dovolali jste se do domova vysloužilých a nadaných.
Takže...
Musíme jet do Itálie.
Proč to říkáš? Už jsem řekla, že nemůžu.
Chtěla jsem si trochu šplhnout a řekla Arthurovi, že nejedu,
protože beru ohledy na jeho city, když jsme teď „zasnoubenci“.
To slovo neexistuje.
„Zasnoubenci“, „zasnoubíci“. Nemám tušení.
Kde jsi?
Jsem v kostele.
Ty jsi v kostele?
Hledáme místo pro svatbu.
Budeš se vdávat v kostele?
Doufám, že si mě nebudou prověřovat.
Jsem v šoku, že tě neschvátily plameny hned po tvém příchodu.
Když nepojedeme, bude si myslet, že si myslím, že mě jenom zkoušel
a že si nemyslím, že chce, abychom jely.
Moc to řešíš.
Nemyslím si. Myslím, že tam musíme jet.
-Ginsey. -Pozdrav Sharon.
Ahoj, Sharon. Mám z vašeho výletu do Itálie radost.
Panebože. Do prdele.
Jsi na hlasitém odposlechu v kostele.
Ginsey.
Ježíšikriste kurva fix.
Zavolám ti zpátky.
To je další znamení.
Nechápu to. Mrtvá jako fakticky mrtvá?
Ano. Jak jinak mrtvá by mohla být?
Nemají kočky devět životů?
Počkej. Jde Sharon.
VETERINÁRNÍ NEMOCNICE
Podle nich to bylo věkem.
Není přirozené, aby tvůj potomek zemřel dřív než ty.
Zlato. Je mi to tak líto.
Zrovna mluvím s Diane. Dám ji na hlasitý odposlech.
Ne, to ne.
-Řekla bych nějakou blbost. -Čau, číčo.
Ne, ani tohle se teď nehodí.
Podle mě by to mohlo být znamení.
Ano. Narafičil to vesmír.
Bože. Vážně si to myslíte?
I kdyby ne, navrhuju, abychom to probraly v Itálii.
-To myslíš vážně? -Jsem v důchodu. Umřela mi kočka.
Bavíme se tady o návštěve země s největší produkcí vína na světě.
Ano, myslím to vážně.
Jdeme do toho. Zavolám Viv.
Musíme jet do Itálie.
Taky jsi pro?
-Sharon ti to neřekla? -To s tou kočkou?
Ne, s Arthurem.
Můj bože. Taky umřel?
Diane!
Bála jsem se opakujícího se tématu.
Myslí si, že by byla chyba, kdybychom nejely.
No není to krásné?
Toho chlapa by sis měla vzít.
To udělám. Ale nejdřív Itálie.
Věřila bys tomu?
Jedeš do Toskánska.
Bože.
Já vím.
Jenom ty se ofrňuješ nad Toskánskem.
Neofrňuju.
Dobrý pokus.
Jenom mi to celé přijde absurdní.
Rozlučka se svobodou? Co to děláme?
No, Vivian se bude vdávat.
Což je trochu praštěné.
Je to velmi romantické.
Ale taky praštěné.
To musíš uznat.
Tys byla předtím vdaná. To musíš vědět ty.
Ne. Já byla těhotná. To je jiná situace.
To je tak romantické.
Ne tak romantické jako nevdát se nikdy.
Haló? Co malá pusa na rozloučenou?
Možná jednu.
Mazej.
Tak jo. Miluju tě.
LETIŠTĚ LEONARDA DA VINCI
Pojďme si udělat selfie.
Jo.
Podívejte se na to. Nemůžu uvěřit, že jsme tady.
Zbožňuju tohle město. Řím.
-Roma. -Roma.
Nejen proto, že jsem v poledne měla due skleničky prosecca.
Já taky.
Zbožňuju cokoli, co se rozpadá víc než já.
Ale je to ohromující, viďte?
Kolik je na světě turistů.
Tak počkej. My jsme turistky.
Jo, ale jsme jiné. Nejsme tak do očí bijící.
Ledvinka soudkyně přímo křičí: „Jsem místní.“
Říká se tomu bederní taška.
Tak to zcela mění situaci.
Jo. A není to jen módní, je to i praktické.
Není už čas?
-Co? -No jo. Už je čas.
-Tak jo. -Cože?
-Jdeme na to. -Ó ano.
-Panebože. Nemůžu tomu uvěřit. -Jo.
Tak tomu věř, tohle je tvoje rozlučka se svobodou.
BUDOUCÍ NEVĚSTA
A díky nám na ni nezapomeneš.
Ještě závoj.
-Kristepane. -Blahopřejeme nevěstě.
-Děkuju. -Díky.
Bože, vypadáš fantasticky.
Je to perfektní.
Vypadám v tom jak strážná přechodu.
Ti už teď nosí vesty.
Co říkal?
Snažím se to přeložit.
Takže, vecchi. To znamená „stará“.
-Cože? -Jo.
-Řekl, že jsme staré? -Jo.
V podstatě nás nazval stařenami.
Panejo...
Vyvolám mezinárodní incident.
-Počkat. Dolce je „sladké“. -Jo. Co?
Prima. „Čím je víno starší, tím jsou hrozny sladší.“
Jo, pořád jsme kočky!
Jo, to jsme.
Otázka je, co s tím?
Tohle je rozlučka, takže víš, co to znamená.
Že se půjdeme podívat na nahatý chlapy.
Co se tu sluší, kam mám nacpat bankovky?
Někteří z nich asi tancovali na mojí rozlučce.
Podívejte na ty nehty.
Vážně potřebuju pedikúru.
„Přišel jsem o ruku!“
Cage v Pod vlivem úplňku.
Ty jo.
Je skoro 2 000 let stará.
Určitě se nechala vylepšit.
Stejnou trvalou jsem měla v 1982.
Na jeho obranu, je tu trochu chladno.
Měj špetku uznání,
je mu 1 000 let a pořád tvrdolín jak kámen.
Bože můj.
Co to Bruce dělá?
Moment. Ty ho špehuješ?
Ne. Dostala jsem upozornění. V kuchyni byl pohyb.
Slaninu?
Panebože! Nemůže...
Jemu přeskočilo?
Bruci!
Carol, vyděsilas mě k smrti.
Víš, že nesmíš jíst slaninu.
Není to tak, jak to vypadá.
Vypadá to, že za zády schováváš slaninu.
Omyl.
Žádnou slaninu.
Já tě vidím, Bruci.
Něco takového vidím poprvé.
Jsem tak ráda, že jsme tohle podnikly.
Já taky.
I já.
Hele, tady to je. Tohle je Via dei Coronari.
Co to je?
Tahle ulice.
A?
Je krásná, takže tudy půjdeme.
Tohle město nemá jedinou ošklivou ulici, ne?
-Ne. -Ne, pravda.
Podle mě ne. A hele.
SVATEBNÍ SALÓN
Není to znamení?
Myslím, že je.
Podle mě to rozhodně znamení je.
Tady je další znamení. Chiuso. Zavřeno.
Do prčic.
Vy musíte být nevěsta.
Jak jste to poznal?
Co jste to spáchaly, holky?
Vítejte do mé malé skromné továrničky.
Nádhera.
No teda.
-Popište mi ty šaty. -Ty jo.
Cokoli vás napadne.
Sexy, ale klasické.
Sexy. Naturalmente. Samozřejmě.
A nadčasové.
Dobrá volba.
Až se za 50 let budeš dívat na fotky, poslední, co chceš, je říkat si:
„Co jsem to proboha měla na sobě?“
Ciao. Dá si někdo prosecco?
Ano, to si pište. Já.
-A ty by sis taky měla dát. -Ó ano.
Pojďme se bavit, děvčata.
-Ano. -Na zábavu.
Nádherné.
Je to ono?
No moment. Neber si hned ty první.
Tak snadno z toho nevyvázneš.
Tyhle jsou svatební až moc.
Další.
Vypadáš v tom jak vydavatel Playboye.
Nejsou dost svatební.
Zkus jiné.
Další.
Díky moc.
Chtěla bych tě naservírovat u štědrovečerního stolu.
Bože.
Tak jo, ať vypadají míň jako pták. Další.
Někdo mě vystřídejte.
Dobře. Když jsi v Římě...
Nic dalšího si neoblíknu, dokud všechny nebudete vymóděné.
Z tohohle nevyvázneš.
Oprava. Do tohohle nejdu.
Grace.
-Víte... -Sì. Vím přesně co.
-Tadá. -Můj ty...
Připadám si, jako bych právě prchla z kufru Cadillacu.
Paní soudkyně, sekne vám to.
Jo, kdybych byla na renesančním festivalu.
Diane, hele.
Vážně jsem si myslela, že to jsi ty.
-Ty se mi hodně líbí. -To je...
Takže, co myslíte?
Že vás nemám ráda.
Ježkovy zraky.
Božské.
Nic tě nikdy tak nevystihovalo jako tohle, Diane.
Pošleme fotku Mitchellovi.
To ne. Počkej. Zbláznila ses?
-Pozdě. -Neposílej to, prosím.
Sharon, zruš to.
To, že vím, jak ze sebe neudělat bramboru,
neznamená, že jsem Steve Jobs.
Teda...
Další model pro nastávající nevěstu.
Jo. Potřebuju se víc napít.
Bože.
Ani náhodou.
Slim, já zírám.
Panebože, hned bych si tě vzala.
Bože, Viv. Jsou úchvatné.
Taková nevěsta jste vždycky chtěla být ve svých představách?
Nikdy jsem si to nepředstavovala.
Což je zvláštní, protože v mém hotelu jsme vždycky pořádali svatby,
ale vlastní mě nenapadla.
Jaký je to pocit?
Ta látka je výtečná.
Já vím. Jo.
Ta nejkvalitnější...
ale jak se cítíte vy?
Jsou to ty pravé?
Co myslíte?
Jsou dokonalé.
-Naprosto úchvatné. -Jo?
Bereme je.
Ano.
-Jupí. -Tady jsou.
Co jste koupily?
Věděli jste, že Mitchell je vlastně Michelangelo?
A...
Arturo je mnohem víc sexy jméno než Arthur, že jo?
Všechno je v Itálii víc sexy.
Já určitě.
-Viď, Giuseppe? -Jistě.
Bože.
Mitchell.
Kvůli té poslané fotce.
Co?
„Opravdové umělecké dílo. A ty šaty taky nejsou špatný.“
Skvělá hláška.
Bože, ten chlap.
-Na zdraví. -Na zdraví.
-Čin čin.
Jdeme na to.
Řím je skvělé město na procházky,
ale ještě lepší je sednout si tu a pít víno.
Velká pravda.
To říkáš o každém městě.
Ne, každé město k procházení vhodné není.
Nejlepší jsou Benátky.
Zbožňuju Benátky.
Pojedeme tam?
Do Benátek?
Jistě. Jet do Benátek není nikdy špatná volba.
Mám tam přítele se skvělým hotelem.
Kde nemáš přítele s hotelem?
Na moc místech ne.
Podle mě bychom měly držet směr a jet do Toskánska.
Benátky jsou nejvýjimečnější město světa.
Italský poklad.
Nehledal ten chlap v Alchymistovi poklad?
Tímhle ním vesmír říká, že bychom tam měly jet.
Nebo nám to říká pouliční umělec.
Samozřejmě bez urážky.
Já říkám, že je to znamení. A je to moje rozlučka, pamatujete?
Paní soudkyně, chtěla byste ten návrh zamítnout?
Nesmysl.
To já mám na sobě šerpu,
takže co řeknu, to platí.
Nový plán. Andiamo a Venezia!
Počítá ten nový plán se spánkem?
Je šest večer vhodný čas ke spaní na rozlučce se svobodou?
-Rozhodně. -Fakt?
Je to velmi obvyklé.
Fajn. Vyrazíme zítra brzo ráno.
Bellissima.
Pro nádhernou ženu.
Vážně jsi v Itálii víc sexy.
Jako bych se dívala do zrcadla.
Jo.
Děkuju.
ŘÍM HLAVNÍ NÁDRAŽÍ
Děkuju. Grazie.
Tak se mrkneme. Kde jsou Benátky?
Jedeme na...
-Ciao, ragazze. -Ahoj.
Prima classe?
-Sì. -Jo, určitě. První třídu.
-Kam jedete? -Do Benátek.
Venezia.
-Molto bene. -Stupendo.
Pomůžeme vám s kufry.
-Dovolte, prosím. Pomůžeme. -Děkuju.
Jo.
Venezia. Spousta času.
To je velmi laskavé. Děkuju. Tady máte.
Děkujeme mockrát.
-Kde jsou Benátky? -Vidíte je?
-Nemůžu to přečíst. -Tamhle jsou.
Promiňte, dámy.
Je čas se vzbudit.
Přijeli jsme do Benátek.
Krásné Šípkové Růženky
Vítejte v Benátkách.
-Děkujeme. -Grazie.
Hrome.
-No tak. -Jo.
-Tak jo. -Dobře.
Diane, podala bys mi kabelku?
Počkej chvilku. Ne.
Bože můj, tady nahoře není.
Tak kde je?
Všechno v pořádku?
Nemůžu najít kabelku.
Já svou mám.
Ale teď není čas na škodolibost.
Mohl ji někdo ukradnout?
Nikoho jsem tu neviděl.
Carol, jsi si jistá, žes ji dala nahoru?
Myslela jsem, že jo.
Panebože.
Počkejte.
Děkuju vám.
Tak jsem se bála, že nás okradli.
Pane, kde najdeme svá odbavená zavazadla?
Co myslíte těmi „odbavenými zavazadly“?
Ta co jsme daly těm nosičům v Římě.
Je mi líto, ale žádné nosiče nezaměstnáváme.
Kdy jste se jich zbavili?
V 1976.
STÁTNÍ POLICIE
Už chápu to překvapení, když jsem jim dala dýško.
Asi se jim nestane každý den, aby jim někdo platil za to,
že mu ukradnou kufry.
Jo, nemůžu tomu uvěřit. O tu tašku nesmím přijít.
Vím, že je to mrzuté, zlato, ale není to konec světa.
Ty to nechápeš.
Třeba je nové oblečení dobrý nápad.
Všechno se dá nahradit.
Ne, všechno ne.
Tak jo, Diane, myslím, že to přeháníš.
V té tašce je Harryho popel.
-Co? -Jo.
Bože.
Dovezlas Harryho popel na rozlučku se svobodou?
Zbláznila ses?
Říkaly jste, že nemá být ve skříni.
Tak jsi ho vzala sem?
-V odbaveném zavazadle? -Jako sériová vražedkyně.
Je to vůbec legální?
-To se ptáš mě? -Buongiorno. Ano.
Jo. Dobrý den.
Takže, sepsali jsme to oznámení.
Dobře, a...
Pokud se něco vyjeví, uvědomíme vás.
To je všechno?
Seděly jsme tu dvě hodiny, víc nám nepomůžete?
Ne, není to všechno.
Je mi vás velmi líto. Prosím.
Líto?
Lítost nepotřebujeme.
Ne, vaše lenost ve službě je víc než dostačující.
Čistě ze zvědavosti.
Teoreticky, pokud naše kufry najdete, budete se dívat dovnitř?
Většinou nemám ve zvyku hrabat se dámě ve věcech.
To je skvělé. Dobře.
Tak jo. A ještě jednou díky.
Počkejte, signora.
Vaše šaty.
Můj bože.
Hernajs. Jo, to jsou moje šaty. Mockrát děkuju.
Jste tu na svatbu?
Ne, na rozlučku se svobodou,
ale přítelkyně mě vzaly v Římě na nákupy.
-Milé přítelkyně. -Ano.
I ta, která kritizuje.
No jo.
Signora, per favore.
Než odejdete, vezměte si tohle.
DÁVEJTE SI POZOR! Nebuďte obětí
Abychom se už nemuseli vidět.
No, díky.
Tohle je v tuto chvíli opravdu nápomocné.
Určitě to není nelegální, to je jisté.
Co sis myslela?
Chtěla jsem jenom udělat něco hezkého, vždycky chtěl navštívit Itálii.
Je to hezký nápad.
Taky šílený.
Jo, teď už to vidím.
Na druhou stranu, bez vláčení kufrů se nám lépe jde.
-Jo. -Mluv za sebe.
Nosit tohle je jak trénink horní části těla.
Vzpomínáte na tu pasáž v Alchymistovi,
-jak ho okradou a přijde o všechno? -Jo.
Už pro toho chlapa nemám žádné pochopení.
Já taky ne.
Řekl, že si mohl vybrat.
Buď na sebe mohl nahlížet jako na oběť zloděje...
Nebo jako na dobrodruha, který hledá poklad.
Ale my jsme oběti zloděje.
Ale taky jsme dobrodružkyně.
-Panebože. -Podívejte se na to.
-Ciao, Sofia. -Ciao.
Vítejte zpátky.
Dámy, dovolte mi ujistit vás, že teď jste v dobrých rukou.
Strýc by pro tuto ženu udělal cokoli.
-To je moc milé. -No, je to pravda.
Máte štěstí, zrušila se svatba, kterou jsme tu měli mít tento víkend,
takže naše nejlepší pokoje jsou volné.
Zrušila se svatba?
Jo. Bylo to velmi dramatické.
Křik, pláč
a zapálené šaty.
Jo?
Ale tohle je náš butik. Dám jim vědět, aby vás očekávali.
To stejné mám v modrém.
Zde jsou vaše klíče. Jistě jste vyčerpané.
Děkuju.
Až uvidíte strýce, moc ho ode mne pozdravujte.
Jistě.
A pokud budete cokoli potřebovat, neváhejte nás kontaktovat.
-Děkuju. -Děkuju.
-Ciao. -Ciao.
Jo. Její strýc by pro tebe udělal cokoli.
Tehdy před 15 lety
bych pro něj udělala cokoli já.
V sexu.
Děkujeme za ujasnění.
Zajímá-li vás to, nové koleno mám kvůli němu.
-Hrome. -Taková oddanost.
Taková oběť.
Novodobá Matka Tereza.
O téhle části života Matky Terezy vám neřeknou.
Na těch kolenou nebyla jen kvůli modlení.
Abyste zapomněla na vaše potíže. Salute.
To mi neuškodí.
Promiňte, ale nešlo to přeslechnout.
Jaké potíže máte?
Malá šlamastyka na vlakovém nádraží.
Mně a přítelkyním ukradli zavazadla.
To zní hůř než jako malá šlamastyka.
Všechna zavazadla? Peněženky a pasy?
Ale prosím vás. Za jakou hlupačku mě máte.
Fantastické.
Tohle ze mě nikdo nesundá. Nikdo.
To by asi vyžadovalo velmi hbité prsty.
No, když už tady hrajeme na odhalovanou...
Ztiš se, srdce mé.
Ne, jenom říkám, že se musíš vyhýbat námaze.
Jsem na odpališti.
Je to namáhavé o trochu víc než zdřímnutí.
Drahoušku, poslouchej.
Jsi si jistá, že za tebou nemám přijet?
Už jsme to probrali, Bruci.
Je to nebezpečné.
Jo, já vím. Jen mě to napadlo...
Zítra pojedeme do La Toscana.
La Toscana?
Tak se řekne Toskánsko.
Myslel jsem, že mluvíš o té restauraci na San Vicente.
Proč bych o ní mluvila, když jsem v Itálii?
-Vitálii? -Co?
Vitálie. Ta restaurace v Century City.
Jenom dělám fóry o restauracích, protože mám tak přísnou dietu.
Aha. Už to chápu.
Jo. Když ty vtipy musím vysvětlovat, Carol, už to není tak vtipné.
Co kdybychom nechali těch vtipů o restauracích.
Taky ti nevyprávím vtipy o angioplastice.
Bože, kéž bys vyprávěla.
-Rozlučka se svobodou? -Ano.
Za 20 let jsem asi nepotkal nikoho, kdo by něco takového podniknul.
A proč ne, viďte?
Mám být upřímný?
Takhle si chci žít.
Jako na rozlučce?
Samozřejmě.
A denně se řídit heslem „proč ne“.
Na vteřinu jsem si myslela, že heslem „víno“,
a zaradovala jsem se.
To není špatná kombinace.
„Víno, proč ne“.
Tak se bude jmenovat moje autobiografie.
Slibuju, že si koupím první vydání.
Máte ho mít.
Bože. Podívej se na ni.
Nemůžeme ji nechat samotnou ani na vteřinu.
Jdou po tom jak slepice po flusu.
-Ciao, holky. -Ahoj.
-Buonasera. -Zdravím.
Tohle je Ousmane.
Opravdu velmi rád vás poznávám.
Která z vás je ta nastávající nevěsta?
Já rozhodně ne.
Ne. Ta hned přijde.
Musí to pro vás být velmi vzrušující.
A těší mě, že se k nám dnes přidáte.
-Dneska? -Ano, naplánovala jsem nám večeři.
-Skvěle. -Jo.
Bude to...
Jak jste to nazval?
„Autentický italský zážitek“?
Tak počkat. Jdeme do Rossopomodora?
Pardon.
Slibuju, že to bude stát za to. Skvělé jídlo i lidé.
A čtyři ženy, které nikdo nezná, nebudou vadit?
Tohle je Itálie.
Místo pro krásné cizí ženy se vždy najde.
Má talent.
Bohužel teď budu nucena koupit si nové prádlo.
Chudinko. Teď, když se budeme brát,
zkus, jestli seženeš něco flanelového...
Nebo hodně tlustý bombarďáky...;)
Lol. Jak je v New Yorku?
Městu chybíš.
A chybím někomu ve městě?
Nech mě provést rychlý průzkum. Ohlásím se...
Podívejte na to!
Můj ty bože.
To se vám povedlo zorganizovat bleskurychle.
Bylo to snazší, než si myslíš.
Dokonce jsme ti sehnaly kapelu.
Hele!
Snad se ti líbí italská hudba.
Ahoj.
Tak jsme se rozhodli jít dovnitř toho klenotnictví
a najednou jsme byli zasnoubení.
Podle mě je to neuvěřitelně romantické.
Děkuju. Jste ženatý?
Ne. Tam už jsem byl.
Nebylo tam hezky?
Bylo tam trochu dusno.
Ale nebyla to taková katastrofa.
Vy jste vdané?
Já ano.
-Ani vdaná, ani single. -Jo.
-Randí. -Má kluka.
Jo. Teda... Nevím.
Kluk a holka, to zní tak hloupě.
Jako na střední. Na „holku“ už jsem stará.
Děláš si srandu?
Být něčí holka je nejlepší věc na světě.
-To není pravda. -Ale je.
Být holkou je sexy a vzrušující.
Někoho miluješ a jsi mu věrná,
ale pořád máš svůj vlastní život.
Nepoddáš se společenským normám.
Celé je to o možnosti volby. Rozhodneš se pro to.
Ale můžeš odejít, kdykoli se ti zlíbí.
Vy budete ta nevěsta.
A co vy?
Ona je ta single.
Každá parta jednu potřebuje.
A já jsem ta, která si musí odběhnout.
Omluvte mě.
Ousmane, co v Itálii děláte?
Filozofii.
Ne, byl jsem profesorem filozofie.
Teď jsem šťastný důchodce.
Proto tu teď můžu trávit tolik času.
-Ciao. -Ciao.
Jak milé, že nás hostíte.
S nesmírným potěšením.
Takže. Jako další si dáme un po' di prosecco.
Připraví chuťové buňky.
-Děkuju. Jo. -Prego.
Co vás sem přivedlo?
Řada neočekávaných událostí.
Koření života.
Trochu jsem se ztratila.
Panejo, ta oblast poprsí ale prokoukla.
-Je to moc, že jo? -To nic.
Ale vůbec ne.
Počkat.
Cazzo. Carolina?
Gianni?
-Gianni, jsi to ty? -Sì!
Sì!
To je šílené. Co tady děláš?
Já tady žiju. Tohle je moje škola vaření.
Počkej. To je Gianni?
Gianni?
To je ten Gianni.
Nemá ani panděro, ani pleš.
-Úlet. -Vaše masové koule jsou známé.
Neuvěřitelné. Tobě to ale sluší.
Jo. To jsou nové šaty,
asi jsou na dnešek trochu moc.
-Ale chtěla jsem se pobavit. -Vypadáš překrásně.
-Děkuju. -Můj bože.
Děkuju. Tohle je neuvěřitelné.
-Ty jo. -Ty jo.
Jo.
Pro začátek si dáme amouse bouche.
Něčí bouche už je asi nabuzená.
Dobrou chuť. Musím teď...
Točí se mi hlava.
Chci ti dát do úst tolik věcí.
Nemůžu se dočkat.
A nesmím přehřát tvoje cacciucco.
-Omluvte mě. -Už je trochu pozdě.
I moje cacciucco je přehřáté.
I mé.
To bylo to nejúžasnější jídlo.
Nemůžu tomu uvěřit. Jaká je to pravděpodobnost?
Kdybych psala knihu,
spala bys s ním, jen abych dostala recept na tuhle omáčku.
Úlitba.
Můj bože. Už jsem asi měla dost.
Ale no tak. Tohle je vaše rozlučka.
-A teď začne ještě větší zábava. -Děkuju.
Velmi zábavné. Že? Ve stylu Christiana Greye.
Věřily byste tomu?
Říkala jsem vám, že máme jet do Itálie!
Panebože!
Podívejte na ni!
Ty válíš!
To bylo velké překvapení.
Napadlo mě, že bychom se mohli trochu projít kolem doků,
pokud byste měla zájem.
Asi už se schyluje k mé večerce.
Na večerku se zdáte být už malinko stará.
To budu brát jako kompliment.
To by pomohlo. Děkuju.
Můžeme?
A Sharon odchází.
Pan šéfkuchař vzkazuje, že se můžete jít podívat na jeho cucina.
-Pardon. Podívat se na jeho „cucina“? -Jo.
To znamená „kuchyně“.
Určitě je velká.
Je to přece škola vaření.
Bene. Pan šéfkuchař vzkazuje, ať přijdete kdykoli.
To je tak milé.
Vyřiďte panu Giannimu, že to by byla v sedmém nebi.
Ideálně i v osmém.
Proboha.
Co ty to...
Chtěla bych vidět jeho cucina.
Tak prostě běž.
-Nedělej nic, co bych udělala já. -Jo.
Podle mě je to vážně dobrá rada.
Je to jenom kuchyně.
Jo, jasně.
Zbyly jsme my dvě.
Jo.
Agatha Christie.
Vskutku.
Panejo.
-To byl ale den, co? Tohle... -Já vím.
Ta ztracená zavazadla.
Kdo ztratí něčí popel?
Některé kostlivce je asi lepší nechat ve skříni, viď?
Bože.
-Jo. -A ty?
Svatba. Chomout.
Jo.
Moje... Sólová dráha se chýlí ke konci.
Je to šílené.
-Obvzlášť pro mě. -Jo.
Já to vím.
Ale ne. Já nemůžu moc soudit.
Ale jo, nejdřív jsem si to myslela taky.
Ale víš co, podle mě děláš fantastickou věc.
A mám z tebe opravdu velikou radost.
-Jsi opilá. -Ne.
Ne, myslím to vážně.
No, možná trochu jsem. Ale i tak to myslím vážně.
Nevím, jak to děláš.
Roztrhala jsi návod a nikdy ses ani neohlédla.
Jsi nejstatečnější člověk, kterého znám.
A jsem tak vděčná, že jsi moje kamarádka.
Bože. Rozhodně jsi opilá.
-Nemůžeš ani přijmout kompliment, že? -Ne.
Ale je to pravda.
Nikdy bych neměla odvahu udělat to co ty.
Vážím si toho.
-Vážně. -Děkuju.
Hele, jsme na parádním výletu, co?
Kdyby ses nezasnoubila,
tak bych Itálii asi nikdy nezažila.
Co na ni říkáš?
Nemůžu uvěřit, že jsem o to skoro přišla.
Ale otázkou zůstává...
jak to všechno pohnojíme?
To nevím.
Ale jestli to bude stylem jako doposud,
tak už se nemůžu dočkat.
Jo.
Ale nejdřív... večerka.
-Jo. Moje krása si spánek žádá. -Jo.
Tohle se nepřihodí samo od sebe.
Věřím, že je to práce mnoha zručných umělců.
Jo, prakticky už zformovali odbory.
Tak jo.
„Ze všech putyk ve všech městech, co jich na světě je,
si vybere tu mou.“
Casablanca. Pamatuješ?
Ano.
Víš, s tebou to bylo moje poprvé.
Cože?
Vážně?
Ne, myslím ten film.
Nejsem si jistá, jestli jsme ho dokoukali do konce.
Ta nejlepší část.
Ne, nemyslím ten konec, ale že jsme...
Pochopila jsem tě.
Tak jo, budeš mi muset něco vysvětlit.
Bydlíš na místě bez silnic,
ale v kuchyni máš dodávku?
Sì. Nedává to smysl.
Ale proto je to tak výjimečné.
Myslel jsem, že to ve mně vzbudí touhu někam jet.
Ale ne. Jenom jsem díky tomu rád zůstal.
Chápu.
Máš to tady opravdu překrásné.
Grazie.
Ty taky určitě ještě vaříš, sì?
Sì.
Já to poznám.
Jo? Poznáš to?
Assolutamente. Sì.
Tvoje aura.
V cucina jde o právě teď.
O přítomný okamžik.
Vidím, že ty to chápeš.
Žádné trápení ohledně včerejška
nebo zítřka.
Grappa.
Kvalitně žít se má dnes.
Salute.
To znamená: „U stolu člověk...“
„Nestárne.“
Ty to rčení znáš?
Viselo na stěně v mé restauraci.
Vážně?
To je znamení.
Nikdo nemá úsměv jako ty.
Zapamatoval jsem si ho.
-Vyfotíme se? -Sì.
Quanto sei bella.
Ty taky nevypadáš nejhůř, Gianni.
Jak dlouho budeš v Benátkách?
Bohužel zítra odjíždíme.
Tak to bychom asi měli využít dnešní noci.
Řekni mi, až tě to unaví.
Tohle zvládnu dělat celou noc.
Mamma mia.
Ani hnout.
Co to děláte?
To je moje práce.
Signora družička.
Do pytle.
Jste uprostřed kanálu.
Páni, to jsme tomu dali.
Jen pro pořádek,
jak jsem předtím řekla, že jste líný...
Chtěla bych to odvolat.
Řeklas mu, že je líný? Proč?
Nebudeš tomu věřit, ale nenapadlo mě, že ho ještě někdy potkám.
Mohli bychom vás poprosit o odtah?
Možná vás na břeh může odtáhnout signora.
Vidíš, jak je líný?
Slyšel jsem vás.
Skvělá noc?
Neptej se.
A ty?
To samé.
Dělali jsme těstoviny.
V dodávce.
Taky jsem dělala těstoviny.
Na lodi.
Ahoj.
Včera večer to byla švanda, co?
Potřebuju minutku.
Tady jste. Hele, kdo je vzhůru.
Dobré ráno.
Co se stalo?
Bože. Sharon je na tom asi ještě hůř.
Buongiorno.
Biscotti.
-Hele, kdo je dneska čiperka. -Jo.
Moje hodinky říkají, že skóre spánku bylo 96.
Všechny přestaňte křičet.
Co kdybychom pozměnily plán a zůstaly tu ještě jednu noc?
-Ne. -Ne.
Tak fajn. Panejo.
Je čas odjet do Toskánska.
Pojedeme zase vlakem?
Na vlak zapomeňte, tam nás okradli.
Prakticky nás okradli na nádraží.
Prakticky jsme jim tam ty věci odevzdaly.
-Jo. -Pro mě.
Děkuju.
SMĚR FLORENCIE
-Gianni mi poslal zprávu. -Bože.
-Parchant. -Nesrazily jsme nic?
Ne, vy to nechápete.
Poslal mi naše společné fotky ze včerejška.
No a?
Nějaké hanbaté fotky nebo...
-Jsi cvok? Ne. -No...
Ale uvidí je Bruce. Odešle se to na můj iPad.
-Panebože. Ne. -Co?
-Ta jeho šílená hatmatilka.
Gianni napsal...
-Bylo hezké, že jsem mu hnětla těsto. -Panebože.
A že to bylo moc krásné zakončení jeho večera.
Bože.
-Ty jo. -Hrůza.
-Ty bláho. -Panebože. Boží.
-Do háje. Musím Brucovi zavolat. -Přídavek.
Proč to nezvoní?
Pořád žádné spojení.
Bylo to úplně nevinné, že jo?
Ano.
-Teda, flirtovali jsme, ale ne... -Hnětlas mu těsto.
Ne!
-Co jeho masové koule? -Absolutně ne.
Myslím to vážně.
-Ale chtělas? -Ne.
Jenom jsem se chtěla trošku pobavit.
Takhle se s Brucem nablízku nepobavím.
Evidentně ne.
-V tomhle smyslu ne. -Dobře, promiň.
A jak teda?
Že nemusím mít strach z toho, že mého muže každou vteřinu klepne pepka.
Co by bylo potom? Jaký bych pak měla život?
Jedna věc je přijít o restauraci, ale Bruce ztratit prostě nemůžu.
Nejlepší kamarádky, řeknu to natvrdo.
Víš, že ten problém jsi ty, že jo?
O čem to mluvíš?
Tak strašně moc se bojíš, že Bruce umře,
až kvůli tomu oba přestáváte žít.
Nejspíš má ohromnou radost, že jsi na tenhle výlet jela.
Vězeňská dozorkyně konečně opustila své stanoviště.
Pravděpodobně poprvé zakouší svobodu.
-Jo. -Nech toho chlapa ochutnat slaninu.
-Takhle to není. -Fakt ne?
Takhle to přesně je
a ty to nevidíš.
Chceš slyšet pravdu?
„Tak vy chcete slyšet pravdu!“
Promiň, nahrálas mi.
Pravda je taková,
že Bruce tu nebude věčně.
A nikdo v tomhle autě nechce, aby ses pak ohlédla zpátky
a uvědomila si, kolik času jsi promarnila kvůli svému strachu.
Tak se na to vykašli!
-Viv! -Nářez.
Je to pro tvé dobro.
Máš úžasného muže, který tě miluje. Oba jste živí a jste spolu šťastní.
Přestaň se snažit mít pod kontrolou nekontrolovatelné.
Život je nepředvídatelný.
To díky překvapením stojí za to žít.
Jsme v pořádku. Nic se nestalo.
-Jde o ta překvapení, že jo? -Bože.
Řekněte mi, jaké auto nemá rezervu?
Tamto.
Já vlastně ještě nikdy nestopovala.
Podle mých omezených zkušeností pomůže, když něco pojede.
Na druhou stranu, aspoň neprší.
Proč pokoušíš osud?
Nic jako osud neexistuje, nevzpomínáš si?
Je moc brzo na rozpravu o tom, koho sníme jako první?
Myslím, že všichni víme koho.
Hele.
Tohle vážně není moc dobrý.
Jo, to víme.
Ne, fakt to není dobrý.
Díky za tu novou informaci.
Musíme se dostat do Toskánska.
To sice jo, ale nemusíme začít panikařit.
Netlačí nás čas.
-Můžeme relaxovat. Klídek. -Jsem v klidu. Ale musíme vyrazit.
-Pěšky? -Jo.
Do Toskánska?
Když teď vyrazíme, ráno tam můžeme být.
Takže dejte zvedáka a jdeme.
Tak jo, nedělejme...
Ne! Dělejme!
Protože na tohle už nemám, jasný? Měly jsme nehodu, ale ještě máme čas.
-Uklidni se. -Ne.
Musíme být v Toskánsku.
Neexistuje, že se tam nedostaneme.
Diane, vážně, uklidni se.
Já jsem klidná a ještě klidnější budu v Toskánsku.
Co?
Co to bylo za výraz?
Co se to sakra děje?
Měly bychom jí to říct.
Říct mi co?
Myslím, že bychom neměly.
Ano.
Ale teď už musíme.
Jo, to musíte. Co se děje?
-No... -Co?
Musíme se dostat do Toskánska, protože tam je Arthur,
abyste se zítra mohli vzít.
Cože?
Nechtěl tě tou svatbou zatěžovat.
Takže když se dozvěděl o tomhle výletu, naplánoval to.
Což bylo moc pozorné a milé.
A my to tady celé poděláme tím, že umřeme ve škarpě.
Moment. Arthur je v Toskánsku?
V hotelu. A všichni přiletěli.
Všechno je připravené, nachystané.
Nemusíš dělat vůbec nic.
Jenom tam dorazit, to bylo na nás.
Pořád to ještě stíháme,
protože obřad je naplánovaný na zítřejší ráno.
Takže překvapení! Co?
Nic neříká.
-Zlobí se? -Snad je trochu v šoku.
-Viv? -Co se ti honí hlavou?
Kurva!
Aspoň začala mluvit.
-Do prdele. -Jejda.
Svatba jako překvapení a stane se tohle.
Nevnímáte to jako znamení?
Obrovské znamení, že celá tahle věc je odsouzená ke zkáze?
Ne.
Dostaneme se tam.
Přesně tak, protože každou chvíli
po té silnici přijede auto a vyrazíme.
No...
Co když nepřijede?
Mám pocit, že se proti mně spiknul svět.
Hele, možná se to vážně nemá stát.
Možná bych měla přestat ignorovat všechny varovné signály.
Čekej. Sklapni na chvilku.
-Ale co říká, dává smysl. -Děkuju.
Slyšíte to?
-Co? -Já ne.
-Panebože. Hele. -Koukejte!
Auto!
-Prima. -Panebože.
Tvařte se živě, dámy. Musíme se dostat na svatbu.
Nenechte ho projet.
Co tohle jako znamení?
Štěstí se obrátilo.
Díkybohu.
Pane policisto?
-Zdravím. -Ahoj.
Buonasera, signore.
Co?
No, my...
Tak moment.
Parlate italiano?
-Ne. -Ne.
Vy jste neuvěřitelné, holky.
Nabušený polda jako náhodou jede kolem.
Tak fajn. Sundej si košili.
-Co? Ne. -To ne, Viv.
Co? Chceš začít kalhotama?
Nechápeš to.
Aha. Mám ti pomoct?
Ne! Co to děláš?
Ne, počkej.
Ukaž nám svou zbraň.
Viv, ne!
Ignorujte ji.
Tohle není striptér.
Jasně. Dobrý pokus.
Omlouváme se,
ale tamto je naše auto a nemáme rezervu,
takže stopujeme.
Stopovat.
-Ho capito. -Jo.
Byl to nevinný omyl.
Na mou obranu, byly jste samé překvapení.
A no tak, viděly jste ho.
Už je tomu dávno,
ale oplýval některými přednostmi exotických tanečníků.
Myslím, že se minul povoláním.
Stálo to za to i tak, že jo?
Akorát jsme překročily hranice selského rozumu.
Co jsme si myslely, že jsme Rolling Stones?
Že si budeme užívat navždy?
Tohle se mělo stát.
Stalo.
Tímhle vesmír do mě a Arthura háže vidle
jednou provždy.
Nejlepší kamarádky, řeknu to natvrdo.
Přestaň vesmíru a osudu připisovat zásluhy za všechno.
Rozhoduješ se ty.
Cože?
Na tomhle výletě nejsme díky osudu,
ale protože jsme 50 let nejlepší kámošky.
Podporujeme se.
Na tenhle výlet nás nevzal osud, ale naše vzájemná láska.
Láska a ta skvělá parta z Lufthansy.
Byl to hezký let.
Nebereš si Arthura díky osudu.
Bereš si ho, protože sis to odpracovala.
Protože jsi mu věrná a miluješ ho.
To něco znamená a měla bys na to být hrdá.
V tom má vážně pravdu.
Měla bys ji poslechnout.
-Jo. -A ty ne?
Já to mám trochu jinak.
-Bože. -Co?
Už to začíná.
Vytáhnu si na to housličky.
Co?
Nejlepší kamarádky, řeknu to natvrdo.
Pořád ze sebe děláš oběť.
O čem to mluvíš?
„Jsem těhotná, takže tohle nemůžu.“
„Jsem vdaná, takže nemůžu tamto.“
„To ani nezkusím, jinak to bude průser.“
Vymýšlíš si výmluvy, proč něco neudělat.
Už stačilo.
Tak fajn. Jo.
Co?
Fajn. Chápu to.
A máte pravdu.
Aha. Tak dobře.
-Teď ty mě. -Co?
Upřímně?
-Myslím, že ty si vedeš dobře. -Jo.
Jo, nic mě nenapadá.
Pomilovala ses ve vodním taxi v Benátkách.
Mělas fantastický život.
-Jen si nepořizuj další kočku. -Ne.
A je to tady.
Nám zůstanou Benátky. Takhle to bylo?
Paříž.
„Nám zůstane Paříž.“ Je to z Casablanky.
Benátky by to mohly být taky.
-Tak jo. -Bože můj.
Dobrý spánek určitě prospěje nám všem.
Ještě že nemáme na výběr.
STÁTNÍ POLICIE
Ale, ale.
Kohopak tu máme. Signora Problémová.
Bože. Zase vy?
Měl bych říct totéž.
Mám špatné zprávy.
Rozbil se vám odšťavňovač, takže nebude čerstvý džus?
Humor. To nepraktikujete?
Myslím, že si na tebe zvyká.
Rico.
Podívejte, co dostal od italských drah.
Odevzdané zavazadlo mělo vaši visačku.
Bože.
Děláte si srandu.
Ten popel?
Takže víte, že je to nezákonné?
Tušily jsme to.
Bože. Tahle svatba je odpískaná.
Svatba?
Jste na rozlučce se svobodou, ne?
Svatba jako překvapení.
Její první.
To je mi líto.
Nechovejte se kvůli tomu jako blbec.
To ne. Myslím to vážně.
Ale když se tak ohlédnu zpět, kéž bych svou první svatbu propásl.
Možná je to požehnání.
Ne. Tahle se měla stát.
No, evidentně ne.
Odsouzení k selhání.
Nejsem pro manželství stavěná. Na tom se všechny shodneme.
Máte radost, že se podílíte na nešťastném konci pohádky této ženy?
Máte z toho dobrý pocit?
Vlastně ne.
Ale takový je život. Není spravedlivý.
Není z toho vždycky dobrý pocit.
Ale co zmůžu?
Všichni si pořád myslí, že nic nezmůžou.
Je mi z toho zle.
Každý jenom zvedne ruce a řekne, že se to nemělo stát.
Je to ubohé.
Jste velitel policie.
Neříkejte mi, že jste se dal k policii,
aniž byste chtěl být prospěšný.
Neříkal jste si, že jste klaďas a hrdina?
Neměl jste to takhle?
A teď co? Nic? Že takový je život?
Ne. Život je takový, jaký ho uděláte.
Tak něco udělejte.
Něco statečného, neočekávaného.
Ale hlavně udělejte něco, protože máte v cele čtyři ženy,
které zoufale doufají v důvod věřit,
že ještě existuje důvod věřit.
Tak něco udělejte, sakra,
protože takhle ten blbej příběh neskončí.
Mám nápad.
-Bože můj. -Pustíte nás?
Řekněte mi, že ty hodiny jdou napřed.
U nás nic nejde napřed.
Veliteli?
Mám jednoho cestujícího, který potřebuje vysadit o trochu dřív.
Mohl byste to zařídit?
To vyžaduje povolení.
Počkejte.
Nebo velice speciální policejní povolenku.
O jednom místě vím.
Do toho.
To zvládneš, Diane.
Opatrně!
Nemůžu to otevřít.
Víčko je zaseknuté.
Nejde mi to otevřít.
Bože můj, Diane!
Panebože.
Udělala jsem to!
Vážně to byl tak skvělý člověk.
-To byl. -Jo.
Moc jsem ho milovala.
On tebe taky.
-To by se mu líbilo, že? -Jo.
Teda bez toho volného pádu.
Děkuju.
Věděla jsem, že se mi líbíte, už od prvního okamžiku.
Mně to trvalo trochu déle.
Jak vám to mohu oplatit?
Později si se mnou zatančete a budeme si kvit.
Doneste pouta a jsme domluvení.
Buongiorno.
Nevěsta dorazila.
Grazie al Signore.
Jmenuji se Pasquale a jsem tu jen pro vás.
Do fronty, Pasquale. Je zadaná.
Vaše svatba je pro mě vše, sním o ní.
Žiju, abych zrealizoval tuto svatbu.
Je jako můj kyslík.
To je moc hezké. Děkuju.
Ale nemyslíte, že bychom si měli pospíšit?
Sì. Andiamo.
To moc rád slyším.
Bože můj.
Máme jen malé zpoždění.
Nebojte.
Zkontroluji ženicha a hned se k vám vrátím.
-Děkuju. -Armando...
Zavolám Brucovi. Doženu vás.
-Tak jo. -Tak u Viv v pokoji.
-Zvládly jsme to. -Jo.
Ještě chvilku.
Ciao, Pasquale.
Signor Arthur!
Co nového, Pasquale?
Je mi velkým potěšením vám oznámit, že vaše nastávající je zde.
Mám vás k ní dovést?
Když ženich uvidí nevěstu před obřadem,
přináší to smůlu, ne?
Na smůlu a štěstí nevěřím. Jen na lásku.
Proto jsme všichni tady.
Kdybyste čekal tak dlouho jako já,
co je pár dalších minut?
Pravda.
Můj bože.
Tohle je nejkrásnější obrázek z celé Itálie.
Moc jsi mi chyběla.
Myslíš, že k tomu fakt dojde?
Jo. Myslím, že jo.
-Dobře. -Jo.
-Mám svatby rád. -Jsi takový romantik.
Čas na přeměnu.
Raději ne. Miluju tě takovou, jaká jsi.
Ale no tak. Šetři s tou romantikou.
Ještě nás čeká dlouhý den.
Panebože, Mitchelli.
Jak jsi to udělal?
Když jsem uviděl tu fotku, musel jsem tam zavolat.
To si na sebe vzít nemůžu.
Donato mě ujistil, že tyhle šaty jsou pro dnešek perfetto.
Nebudu se s ním hádat.
-Máš vážný problém, víš to? -Proto jsem tady.
Jo. Problém.
No, Viv.
Tobě to ale sluší.
Vypadáš vskutku překrásně.
Myslíš? Děkuju.
Jsi úchvatná.
Děkuju. Ty taky.
Jsme připravené?
Propána.
-Ahoj. -To jsou ty šaty.
-Jo. -Jak jsi se k nim dostala?
-To Mitchell. -Bože můj.
Ten chlap je kouzelník.
Já vím.
Bruce mi to pořád nezvedá.
To je mi líto.
Panebože.
Všem vám to tak sluší.
Bože. Proč jsem tak nervózní?
To je jenom tréma před svatbou.
Je to normální.
-Je to tady. -Jo.
Je to tady.
Bude to skvělé.
Chci vám říct, že vás mám strašně moc ráda
a lepší rozlučku se svobodou si neumím představit.
To je moc dobře, protože lepší bychom nezorganizovaly.
Jo.
Rozhodně to byl nadstandard.
-Neříkej. -Jo.
Potřebuju obejmout.
Tak jo.
Jste lásky mého života, víte to?
Ale ne. Taky tě máme rády.
A já vás mám taky ráda.
Ale je čas.
Oblečeme tě do těch šatů.
Jo.
Tady to je.
Jo!
Doufám, že to bylo moje.
Jo.
No, jedna z nich určitě nebyla moje.
Show začíná.
Teď už vážně.
Jdeme na to.
-Bože můj. -Co?
-Co?
-Asi budu zvracet. -Ale ne.
Víš, co to znamená?
Ne, co?
Jsi těhotná.
Alespoň na mé svatbě se to tak projevilo.
Vážně.
Tohle je šílenství.
Nevím, proč jsem s tím souhlasila.
Nedává to vůbec smysl.
Jistěže ne.
Ale copak to nechápeš? Proto je to tak krásné.
Někoho milovat a být milován, to je dostatečný důvod.
Podívej se na sebe. A na to, kde jsme.
A na to, co jsme zažily. Zvládly jsme to.
A ty, Viv.
Nikdy jsi nešla s davem,
protože máš vlastní hlavu.
Tak důvěřuj svému srdci.
Věř mu.
Protože tě vždycky povede správně.
Má pravdu.
Zasloužíš si svůj pohádkový konec.
Tak si pro něj pojďme.
Mysli na to, co jsme překonaly, abychom se sem dostaly.
Pravda, a ty problémy už jsou teď za námi.
Máme problém.
Já to věděla, hned jak jsem to řekla.
Nebojte. Jen uděláme malinkou pauzu.
Pauzu?
Proč?
Postrádá se kněz.
Postrádá se kněz?
Podle mě špatné znamení.
Tak dobře. Udělám to.
Co?
Povedu ten obřad.
-Fakt? -Jo. Oddám vás.
-Co? -Ano!
K čemu by mi byla funkce soudkyně,
kdybych se nemohla znemožnit před svými kamarádkami?
-Pojďte. Jdeme na to. -Jo.
Svatba se zase koná.
Od začátku.
Dobrá práce, Ctihodnosti.
Ani nevíš jak.
Tak, už je čas.
Je čas.
-Tak jo. -Je čas.
-Co? -To je moje. Promiňte.
To je Bruce.
-Zvedni to. -Zavolám mu později.
Zvedni to!
Dobře.
Bruci? Ahoj.
Pokračujte, prosím.
Už jenom chviličku.
Dostal jsem tvůj vzkaz.
Taky tvoje fotky.
S tím kuchtíkem.
Není to tak, jak myslíš.
Chceš mi přivodit další infarkt?
-To chceš? -Ne, Bruci.
O tom ani nežertuj.
Věř mi, až se vrátím domů, všechno bude jinak.
Naše dobrodružství ještě neskončilo.
Neměla jsem ti říct, ať se mnou nejedeš.
Jsi si jistá?
Kéž bych to mohla napravit lusknutím prstů.
Měl bys tu být. Je to taková nádhera.
Nemyslíš, že ty květy jsou trochu moc?
Prosím?
Ty květy.
Myslím, že jedna přebývá.
To je lepší.
-Panebože. -Ahoj.
Bruci, jsi tady.
To je neuvěřitelné.
Nepropásl bych příležitost doprovodit svou oblíbenkyni k oltáři.
Pokud ovšem nepreferuješ kuchtíka.
Mám mu zavolat?
Sklapni a polib mě.
Tohle je Bruce. Promiňte.
Díkybohu. Bruce je tady.
Aby to bylo oficiální.
Hezké šaty.
Líbí se ti?
Zrovna jsem je našla ve skříni.
No, tak jsme se tu všichni sešli,
je to šokující.
A nejen proto, že jsme včerejší noc strávily v cele.
Šokující je to proto, že tuto ženu znám od našich 19 let
a nikdy by mě nenapadlo, že by mohl existovat muž,
kvůli kterému by šla k oltáři.
Ale existuje,
a tento jedinečný úspěch a ruku mé drahé přítelkyně
si víc než zasluhuje.
Začneme...
Počkat... Můžu jen rychle něco říct?
Jistěže. Tohle je tvůj významný den.
Můžu si s tebou na chvilku promluvit,
jako bych na sobě neměla tyhle šaty
a tys neměl v kapse dva prstýnky?
Jistě.
Nikdy jsem nechtěla být něčí manželkou.
Vždycky jsem snubní prsten vnímala jako řetěz. Jako něco omezujícího.
Ale moje láska k tobě nezná mezí.
Tohle jsem si uvědomila.
Proto tu dnes stojím.
Miluji tě, Arthure.
Chci s tebou jít bydlet do New Yorku,
brouzdat s tebou ulicemi, milovat se s tebou v parku.
Teda ne v té špinavé části parku.
Však víš, v té čisté části s trávou, stromy a bez stříkaček.
Strávili jsme celý život jeden bez druhého.
Teď musíme vymyslet,
jak to v čase, který nám zbývá, dohnat.
A my to dokážeme.
Ano.
Vybírám si tebe, Arthure Riley.
Ty jsi moje volba.
Dnes a každý jiný den.
Můžete políbit nevěstu.
Počkat. Nemám taky něco říct?
Pravda. Pardon, nechala jsem se unést.
A nyní Arthurova závěrečná řeč, sliby nebo tak něco. Do toho.
Ty nechceš být manželkou, že ne?
Nechceš být vdaná. To jsi právě řekla, viď?
Ano. To jsem asi řekla.
Částečně jsem věřil, že se vážně chceš vdát, ale...
co jsem si to namlouval?
Věděl jsem, že to uděláš.
Já to věděl.
Vivian...
Nepotřebuju status manžela
a nepotřebuju institut manželství k tomu,
abych věděl, že si každý den vyberu tebe.
Když nám bylo 20, požádal jsem tě o ruku proto,
že jsem do tebe byl blázen
a věděl jsem, že s tebou chci strávit zbytek života.
A šťastnou náhodou nebo díky mistrovskému zásahu shůry
jsme se znovu shledali.
A ať se propadnu, jestli necítím to stejné.
Ale malinko jinak.
Nemiluju tě o nic méně.
Ale myslím, že už ti trochu víc rozumím.
Jsi jako tenhle prsten, který držím.
Celistvá a dokonalá jako tenhle kroužek.
A pokud bys přišla o svou volnost jednat vždy podle sebe,
nebyla bys to ty.
A já miluju tebe.
Jsi můj dokonalý kroužek.
Takže jestli dovolíš,
rád bych ti svou otázku položil znovu.
Vivian,
miluju tě z celého srdce.
Nikdy se to nezměnilo a nikdy nezmění.
Ale potřebuju vědět jedno.
Nevezmeš si mě?
Nic mi neudělá větší radost.
Máte počkat na můj pokyn.
Nikdo na něj nikdy nečeká.
Na věky se milujte tak jako dnes.
Tímto vás neprohlašuji za muže a ženu.
-Ano! -Jupí.
Panebože!
Díky.
Panebože. On to chápe!
Děkuju.
Zvládli jsme to!
Dotáhli jsme to do konce!
-Počkej chvilku. -Proč?
-Vrať se sem. -Prosím?
Pojď sem nahoru.
Můžeme chviličku počkat, prosím?
Jen vteřinu.
Říkalas o manželství něco,
co jsem od tebe slyšel prvně.
Můžete na chvíli přestat hrát, prosím?
Myslelas to vážně, že láska je dostatečný důvod?
Nebo to byla jen slova?
Mitchelli, je teď na tohle vhodná doba?
Podle mě ano.
Fajn. Proč ne?
-Asi je vhodná doba jako každá jiná. -Je.
Možná že před pár dny by to byla jen slova,
ale dnes ne.
Je tak snadné něčemu věřit, když jsme mladí.
Můžeme si dělat, co chceme, a nic není nemožné.
A pak stárneme
a život nás začne umlčovat.
-Ale hádej co. -Co?
To šeptání tam pořád je.
A když budeš dávat dobrý pozor, tak ho uslyšíš.
V mém případě to byl výlet s mými kamarádkami.
Slyšela jsem ho i ve zdejším umění.
Pamatuješ na to umění?
A v našich společných chvílích.
A to šeptání bylo čím dál hlasitější
a všechno mi začalo připadat víc možné.
A teď tu stojím před mužem, kterého miluju,
obklopená svými nejlepšími kámoškami
a vidím jen to, co je přede mnou.
-Chceš znát můj názor? -Ano.
Myslím si, že láska je dostatečný důvod,
a že zbytek našeho života začíná dnes.
-Tak na co čekáme? -Já nečekám.
-Ne? Dobře. -Jsem tu.
Nechápu, jak se v tom vyznáte.
To není třeba. Prostě se tím necháš unést.
A denně jsem za to extrémně vděčný.
Diane, nikdy jsem nebyl ženatý,
protože jsem nikdy nepotkal žádnou, s kterou bych měl důvod to udělat.
Ani se nehni.
Prosím?
Arthure, potřebuju ten prsten.
Já ne...
Blahopřeju.
Děkuju.
Ale ne.
Nemůžu tomu uvěřit.
-Diane. -Dobře, ano.
Můj bože, ano.
Ty jsi můj důvod.
Vezmeš si mě?
Není to kvůli tomu, že bych čekal dítě.
Ano.
Velké ano. Vezmu si tě. Klidně hned.
Panebože!
Blahopřeju!
To je ale švanda.
Diane, ty praštěná osobo,
bereš si Mitchella za svého právoplatného manžela,
který tě bude milovat a ctít?
Ano.
Máš říct „beru“.
Aha.
Má odpověď je... ano, beru.
To ti uznám.
Promiň.
A Mitchelli, bereš si Diane se vší její rozkošnou potrhlostí
za svou právoplatnou manželku?
Beru a nemůžu se dočkat.
Nyní vás prohlašuji za muže a ženu.
Můžeš políbit nevěstu.
Taky nečekali na pokyn.
Haló, veliteli!
Jak se ženě po sedmdesátce stane, že se provdá?
NOVOMANŽELÉ
A navíc v Itálii.
Převezme kontrolu nad svým osudem.
Bože.
Miluju tě.
Co to dělá?
Tak jo, běžíme.
Nebo radši rychlá chůze.
Co to děláš?
Takže, pojedu na líbánky.
Ale jenom se chci zeptat...
No... co podnikneme příště?
To nevím, ale jedno vím jistě.
Nenecháme to v rukou osudu.
Přesně tak!
Mám vás ráda, holky!
DÁMSKÝ KLUB - DALŠÍ KAPITOLA
Překlad titulků: Hana Stefanie Knyblová