Létezésünk egy bizonyos pillanatában elveszítjük uralmunkat életünk fölött,
amely így a sors kezébe kerül.
Ez a legnagyobb hazugság a világon.
Paulo Coelho: Az alkimista
Egy hetvenes nő hogy csöppen bele abba, hogy férjhez megy?
Az egész akkor kezdődött, amikor a világ bezárkózott.
Na jó. Én egyedül csak magamat látom.
És ez nem az a látvány, amire vágyom.
Diane, le vagy némítva.
Komolyan, lehetne, hogy ne lássam ilyen nagyban az arcom?
Le vagy némítva.
Diane, le vagy némítva.
Alexa, csatlakozz a csetbe!
Rendben.
-Helló, hölgyeim! -Helló?
Szia.
Viv, te egész idáig Arthur lakásában voltál?
Kilenc napja.
Ez világrekord.
Shar, te iszol munka közben?
Hát, a bíróságok zárva vannak.
Úgyhogy kettesben vagyunk Walker bíróval.
Az éttermemet is bezártam. Azt mondják, két hétig is eltarthat.
Rájöttem, hogy kell.
Miért vagyok krumpli?
NORMÁLIS EMBEREK
-Beszéljünk a Normális emberekről? -Róluk igen kevés a tapasztalatunk.
Hé, nem akarok burganyó maradni.
Egy biztos:
tovább tartott, mint azt bárki képzelte volna.
„Elvadultan.”
Viv alsó fertályának felborzoló igaz története,
ha a gyantázó szalon nem nyit ki hamarosan.
Ó, az már évek óta le van lézerezve.
Elnézést, este hét óra.
-Jó ég! -Köszönjük, egészségügyi dolgozók!
-Hurrá! -Örök hála!
Nálad jobban aztán senki sem élvezi a karantént, Viv.
Kapcsolatban maradtunk,
és támogattuk egymást a személyes nehézségekben.
Nézzétek, ki jött haza a kórházból!
Bruce, remek színben vagy!
Egy apró infarktus. Prímán vagyok.
Most szépen pihenünk.
Nincs több sajtburger.
Bizony. De nézzétek,
milyen spéci kekszem van.
Olyan, mint egy aorta.
Nem.
-És szakmai mérföldköveknél. -Mert ő egy csudajó fickó
És éljen még jó soká!
Tádá!
Eddig már három esküvőre kértek fel.
Ha egyszer nyugdíjas leszel, csak erre vagy jó.
Ez olyan édes.
Degradáló.
Nem azért jártam jogra, hogy kollégák kölykeit kérjem hitvesi csókra.
Mint sokaknak, ez az idő lehetőséget adott új dolgok kipróbálására.
Kicsit sötét volt, de...
Csináltam savanyú uborkát.
Adoptáltam egy mentett papagájt.
A neve Szilveszter.
Jó madár vagy?
Szilveszter új otthont kapott.
És rávett, hogy olyasmikkel foglalkozzunk, amiket halogattunk.
Csak ezt tartom meg.
Jó, hogy ragaszkodsz ahhoz a kávésdobozhoz.
Ez itt Harry.
Harry?
Hát, igen, a hamvai. Itt vannak Harry hamvai. Látjátok?
Az volt a kívánsága, hogy latté legyen?
-Nem hagyhatod ott. -Pillanat.
Szerinted jobb neki a kandallón Mitchell hálójában?
A megboldogult férjed valószínűleg nem így képzelte az örök nyughelyét.
Mars vissza a dobozba! Így, ni.
Ne. Csak szórd szét valahol.
Mégis, mit csináljak?
Csak úgy hintsem szét a mezőn?
De allergiás a lovakra.
Egy darabig olyan érzés volt, mintha sosem lenne vége.
Nem volt rossz.
De ha egy olyan nőről akarnék olvasni, aki az otthonában reked,
és szép lassan megőrül,
elolvasnám a saját naplóm.
De aztán minden véget ér egy ponton.
Szép karriert futottunk be, igaz?
A legjobb étterem volt Brentwoodban.
A legjobb étterem volt Los Angelesben.
-Igen, nem vitás. -Így igaz.
Olyan kedvesek vagytok.
Valamikor úgyis nyugdíjba mentem volna.
Hát gyere velem nyugdíjaskodni!
Unalmas, de... unalmas.
Igen.
Hát, nem volt mindennapi élmény,
de a külön töltött időszak végre elért a végéhez.
És körvonalazódott egy új, közös utazás.
KÖNYVKLUB A KÖVETKEZŐ FEJEZET
Kopp-kopp!
Atyaisten!
-Még mindig tilosnak érződik. -Nem.
-Az ölelést azt nem tilthatják meg. -Aha.
Hát itt meg mi történt?
Hivatalosan is elértük azt a kort, amikor lenejlonozzuk a bútorokat?
Nem, ilyesmi olyankor történik, amikor a kelleténél több a szabadidőd.
Igazából megpróbáltam újraburkolni a fürdőszobát is,
-de az nem ment jól. -Nem?
Szörnyű lett.
Juhú!
Bírónő!
Visszavonultam, ne légy hivatalos. Elég a „nagytiszteletű bírónő”.
Nem hittem, hogy ilyen öröm lesz ölelkezni veled.
Ja. Ezt sokan mondják.
Helló!
Ó, ne!
Te jó isten!
Ó, de örülök, hogy látlak!
-Istenem! Ó, szia! -Szia.
-Szia, édes! -Szia!
-És az én mucikám. -Szia, Nádszál!
Ez olyan klassz.
Hogy vagy, Nádszál?
Annyira örülök.
Viv, csak egy kérdés. Mire van a kesztyű?
Kirabolsz egy ékszerboltot?
Vagy esetleg amatőr pantomimes leszel?
Vagy akár profi pantomimes, hogyha az jobban mutat.
Az izgalmas változás lenne.
Nos, ami azt illeti, történt egy izgalmas változás.
Te jó ég!
Ez most komoly?
Uramisten!
-Eljegyeztek? -Káprázatos.
-Mit szóltok hozzá? -El se hiszem.
-Aha. -Olyan sok kérdésem van!
És ez mikor történt?
-Hát... -Várj, várj.
Üljünk le,
-és mondj el mindent! -A részleteket.
Oké.
Ó, jó ég! Viv, ez eszméletlen. Jaj, ne!
Te jó ég! Hát, igazából ez tegnap este történt.
Hihetetlen, hogy tegnap volt.
Sétáltunk hazafelé,
ő pedig tett valami megjegyzést a lánykérésre,
és én meg mondom: Mikor, ha nem most?
Mivel lehetséges, hogy 50 év múlva
már nem fogom olyan vonzónak tartani, mint most.
És pont ekkor egy ékszerbolt elé értünk.
Mire feleszméltem, a boltban voltunk, és néztünk, hogy „Akkor menjen?
Tényleg összeházasodunk?”
És tényleg!
-Tényleg. -Te jó ég!
Kérlek.
Vivre és Arthurra.
Ó, köszönöm.
-Csin-csin. -Gyönyörű.
Köszönöm, csajok.
Megvan már, hogy hová mentek?
Részemről én Arthurhoz megyek.
-Mi? -Hozzámegyek.
-Nevetnünk kell a rossz poénján... -Nem.
-mert ő az ara? -Azt hiszem, igen. Ez szabály.
-Aha. -Sharon jól beszél.
Nézzenek oda! Ez itt új?
Hát, nekem az.
De a pasi, aki a tulaj, biztos már sok éve vette.
Hát, örülök, hogy a vaginád még nem került nyugalmazott státuszba.
Ki a mázlista pista?
Fogalmam sincs. A kocsim hátsó ülésén találtam.
Elhagyta, baszhagyta.
Nem értem, hogy tud ez így működni.
Most már tudod, miért cserélteti ki folyton a csípőjét.
Akinek térdprotézise van, az csak ne ugráljon.
-Ó, istenem, csajok! -Mi van? Mi az?
Muszáj megmutatnom, mit találtam takarítás közben.
Takarítottál? Akkor előtte hogy nézhetett ki?
Na. Szerintem ez egy ómen.
Egy ómen? Oké, mi...
Arról az utazásról, ami sose volt.
Emlékeztek? El akartunk menni Olaszországba.
Olaszország. Te jó isten!
Az álomvakációnk, de aztán persze terhes lettem, és elrontottam mindent.
Pan Am?
Hihetetlen, hogy anno ezzel lehetett felszállni egy gépre.
Rá se bírok nézni ezekre.
„Lepd meg Giannit.
Kóstold meg újra a varázslatos húsgolyóit.
Ne élj félelemben!”
Jó ég! Na jó. Ez nem az...
„Kóstold meg a varázslatos húsgolyóit”?
„Ne élj félelemben”? Mekkorák ezek a golyók?
Gianni. Ki ez a Gianni? Vagyis...
Oké. Ő volt a szexi olasz csődör a szakácsiskolában
egymillió, csillió évvel ezelőtt.
Már biztos kövér és kopasz.
-Bocs. Bocsánat. -Ne rontsd el az emlékeimet!
Különben sem ez a lényeg. A lényeg, hogy megtaláltam ezt.
És már nincs utazási tilalom.
Szerintem menjünk el Olaszországba.
Olaszországba?
Ide is alig vergődtem el.
Ja, én nem mehetek sehová.
Frissen eljegyzett nő vagyok, rémlik?
Ó, hát... Ez az!
Pont ez lehetne Viv leánybúcsúja.
Teljesen bele is borzongtam. Tökéletes!
Kószáljunk Olaszország-szerte, mint egy csapat tinédzser?
A könyv szerint ha nem figyelünk a jelekre, elrontjuk az életünket.
-Nem utasíthatjuk el a sorsunkat. -Nem.
Tetszik az ötlet, hogy olasz borokat igyunk, és így ünnepeljük Viviant,
de ezt nem csinálhatnánk itt?
Sharrel vagyok.
Nem lenne helyénvaló Arthurt most magára hagyni.
És az én kis Ginsburger cicám sem érzi jól magát,
és nem szívesen hagynám magára.
Csakhogy lehet, hogy már soha többé nem lesz alkalmunk ilyen kalandra.
Ilyen a sors.
Leánybúcsú?
És azt mondtad, hogy nem akarsz menni miattam?
Nem! Vagyis igen, ezt mondtam,
de nem miattad. Miattunk.
-A kapcsolatunk miatt. -Ez marhaság.
Jó, nem a „kapcsolatunk” miatt. Hanem a jegyességünk miatt.
Az volt a lényeg, hogy jegyesek vagyunk,
és ha Olaszországba szöknék, az veled lenne.
És jó is lenne, de attól,
hogy jegyesek vagyunk, nyugodtan elutazhatsz
a barátnőiddel.
Tényleg?
Viv, jézus úristen!
-Igazából ő itt Szent Kristóf. -Jó ég.
Ő az utazók védőszentje.
Ha utazást terveznek, pont jó helyen fognak bele.
Kell-e ennél jobb jel?
Hűha!
Halló, ön a nyugdíjas és tehetséges otthont hívta.
Szóval...
el kell mennünk Olaszországba.
Miért mondod ezt? Megmondtam, hogy nem tudok menni.
Jó pontot akartam szerezni Arthurnál azzal, hogy nem utazom el,
hogy meg ne sértsem az érzéseit most, hogy eljegyeseződtünk.
Nincs ilyen szó.
Eljegyződtünk, eljegyeltünk. Nem tudom.
Most hol vagy?
Templomban, kérlek.
Konkrétan templomban?
Helyet keresünk az esküvőhöz.
Templomban készülsz férjhez menni?
Remélem, nem kutakodnak a múltamban.
Meglep, hogy nem lobbantál lángra, ahogy átlépted a küszöböt.
Az a lényeg, ha nem megyünk el, azt hiszi, hogy azt hiszem, próbára tett,
és hogy nem hiszem, hogy azt akarja, hogy menjünk.
Azt hiszem, ezt kicsit túlgondolod.
Azt nem hinném. Azt hiszem, el kéne mennünk.
-Ginsie. -Sharon az. Köszönj neki.
Hát szia, Sharon! Nagyon örülök az olasz utatoknak.
Úristen. Basztikuli!
Ki vagy hangosítva egy templomban.
Ginsie!
Jesszus basszus Krisztus!
Majd visszahívlak.
Ez egy újabb ómen.
Én ezt nem értem. Halott, mint meghalt halott?
Igen. Milyen másfajta halott van még?
Nem kilenc életük van?
Várjál. Itt jön Sharon.
ÁLLATKÓRHÁZ
Azt mondják, már túl öreg volt.
Nem természetes, amikor a gyereked előtted távozik el.
Jaj, drágám! Annyira sajnálom.
De Diane éppen a vonalban van. Kihangosítom.
Ó, ne, ne... Várj, várj, ne.
-Nem hiányzik a nyávogásom. -Nyávogás?
Látjátok, olyan állati béna vagyok ilyenkor!
Akkor lehet, hogy ez egy ómen.
Igen! Az univerzum összeesküdött!
Na ne, ez... Jó isten. Tényleg? Egész biztos?
Még ha nem is az, ezt majd megvitatjuk Olaszországban.
-Komolyan mondod? -Nyugdíjas vagyok, a cicám elpusztult,
és arról van szó, elmenjünk-e a világ legjobb borait termelő országba.
Igen, komolyan beszélek.
Vágjunk bele! Bekapcsolom Vivet.
Nem hagyhatjuk ki Olaszországot!
Te is benne vagy?
-Sharon nem mondta, mi történt? -A macskával?
Nem. Arthurral.
Te jó ég! Ő is meghalt?
Diane!
Attól féltem, ez a trend!
Arthur szerint nagy hiba lenne, ha nem mennénk el.
Hát mondd meg, nem aranyos?
Feleségül kéne menned hozzá.
Hozzá is megyek. De előbb Itália!
Ez fantasztikus!
Mindjárt indulsz Toszkánába.
Jó ég!
Tudom.
Az első vagy a világon, aki „úh”-zza Toszkánát.
Nem „úh”-ztam le Toszkánát.
Ja, persze.
Csak olyan abszurd ez az egész.
Olaszországi leánybúcsú? Mit művelünk?
Hát, Vivian férjhez megy.
Ami azért kissé agyrém.
Szerintem meg romantikus.
De közben agyrém.
Nyugodtan valld be.
Te vagy az, aki már volt házas. Te tudod.
Nem, nem. Terhes voltam, az azért más.
Nem, olyan romantikus.
Nem olyan romantikus, mintha soha nem házasodsz meg.
Hahó! Egy kicsike búcsúpuszi esetleg? Egy kis puszi?
Jó, talán egy.
Na, tűnés!
Oké. Szeretlek.
Rajta! Csináljunk már egy szelfit.
Ez az!
Nézzétek, micsoda hely! El se hiszem, hogy tényleg itt vagyunk!
Imádom ezt a várost! Róma.
-Roma. -Roma.
És nem csak azért, mert due proseccót ittam ebédre.
Én is.
Én mindent imádok, ami még nálam is jobban düledezik.
Azért ez fantasztikus, nem?
Hogy mennyi turista van a világon!
Pillanat, mi is turisták vagyunk.
Igen, de az más, rólunk nem rí le elsőre.
Á, dehogy, a bírónő hasitasijáról ordít, hogy „Helybéli vagyok!”
Ezt úgy hívják, hogy övtáska.
Ó, hát akkor egészen más a helyzet.
Igen. És nemcsak hogy divatos, de nagyon praktikus is.
Hé, itt az ideje?
-Minek? -Igen, mindenképp. Itt az ideje.
-Oké. -Minek?
-Csináljuk. -Ó, igen!
-Te jó isten! Hihetetlenek vagytok! -Igen, ez az, ez az!
Hát pedig hidd el, mert ez itt most a te leánybúcsúd!
LEENDŐ ARA
Bizony, és nem hagyjuk, hogy elfelejtsd, oké?
És itt a fátyol.
-Ó, istenem! -Gratulálunk a menyasszonynak!
-Köszönjük! -Köszönöm!
Istenem, de jól nézel ki!
Maga a tökély!
Olyan vagyok, mint egy forgalomirányító!
Nem, azok manapság mellényt hordanak.
Ez mit mondott?
Próbálom megkeresni a fordítást.
Oké, „vecchie”. Azt jelenti, „öreg”.
-Mi? -Igen.
-Leöregezett minket? -Aha.
Lényegében öreg gyümölcsnek hívott minket.
Jó ég...
Nemzetközi konfliktust fogok kirobbantani.
-De a „dolce” azt jelenti, édes. -Igen. Mit?
Oké. „Minél öregebb a tőke, annál édesebb a gyümölcs.”
-Hozzuk a formát! -Simán.
-Hozzuk, bizony. -Ez az!
A kérdés az, mihez kezdünk vele.
Hát, ez egy leánybúcsú. Tudod, hogy ez mit jelent.
Azt jelenti, hogy pucér pasikat fogunk nézni.
Itt mi a protokoll? Hová kell dugni az egydollárosokat?
Szerintem közülük néhányan már az én leánybúcsúmon is táncolhattak.
Nézzétek ezeket a körmöket!
Rám férne egy pedikűr.
„Elvesztettem a kezem!”
Nic Cage, Holdkórosok.
Ó, nahát.
Csaknem 2000 éves a csaj.
Hótziher, hogy plasztikáztatott.
Hajszálra ilyen frizum volt 82-ben.
Mentségére szóljon, hogy tényleg egy kicsit hűvös van itt.
Derekasan helyt áll.
Végül is 1000 éves, és mégis kemény, mint a kő.
Uramisten!
Hát Bruce meg mit művel?
Pillanat. Csak nem kémkedsz utána?
Dehogy is, csak jött egy riasztás, hogy mozgás van a konyhában.
Bacon?
Jó ég, nem szabad...
Elment az esze?
Bruce!
Carol, a szívbajt hozod rám!
Bruce, a szívbajt az hozza, amit most eszel!
Nem, nem, rosszul látod a dolgot.
Úgy látom, hogy bacont dugdosol a hátad mögé.
Tévedsz.
Hagyj bacon!
Látlak ám, Bruce.
Sosem láttam még ilyen szépet.
Úgy örülök, hogy eljöttünk.
Én is.
Tessék, itt is vagyunk. Ez a Via dei Coronari.
Mi az a Via dei Coronari?
Ez az út.
És?
És gyönyörű, és sétálunk rajta!
Nem hinném, hogy egy csúnya utca is lenne a városban, ugye?
-Nincs. -Nincs.
Én sem hinném. És nézd.
MENYASSZONYI RUHÁK
Ez nem egy jel?
Ó, szerintem az.
Szerintem ez határozottan egy jel.
Az is egy jel, azt JELenti, hogy zárva van. JELenleg.
Ó, ejnye.
Nyilván kegyed a menyasszony.
Ezt miből gondolja?
Mit műveltetek, csajok?
Köszöntöm önöket szerény kis műhelyemben!
Hűha. Nahát!
Uramisten!
-Meséljen nekem a ruháról. -Azta!
Mondja el, ami csak az eszébe jut.
Szexi, de hagyományos.
Szexi, naturalmente, még szép.
És időtlen.
Ez jó ötlet.
A legkevésbé sem akarod, hogy mikor 50 év múlva nézed a fotókat,
arra gondolj, hogy „Mi a jó fenét képzeltem?”
Ciao! Megkínálhatok valakit egy kis proseccóval?
Mi az, hogy! Engem.
-Téged sem hagy hidegen, bár jó hideg. -Nem, bizony.
Akkor mulassunk, lányok, jó?
-Jó. -Mulassunk.
Pazar!
Meg is van?
Hé! Ne válaszd a legelsőt.
Ilyen könnyen azért nem úszod meg.
Ez túl menyasszonyos.
Kövi!
Olyan vagy, mint Hugh Hefner.
Nem elég menyasszonyos.
Szerintem öltözz át.
Kövi.
Nagyon köszönöm.
Csak fel ne szolgáljalak karácsonyi vacsorának.
Te jó ég.
Kicsit túlTOLLtad.
Most jöjjön valaki más.
Jó. Ha Rómában jársz...
Fel nem veszek még egyet, mert szeretném, ha mindenki arázna.
Ez alól most nem fogsz kibújni.
Rosszul mondod. Ebbe nem fogok bebújni.
Grace!
-Tudod... -Sí. Tudom, mi kell ide.
-Tádá! -Te jó é...
Mintha most szöktem volna egy Cadillac csomagtartójából.
Ez jó, bírónő.
Persze. Ha egy reneszánsz vásárban lennék.
Diane, nézd!
Én konkrétan benne látlak a ruhában.
-Imádom. -Ez...
Nos? Mit szól hozzá?
Hogy nem bírom magát.
Szent hacuka!
Pompás!
Diane. Most jobban hasonlítasz magadra, mint bármikor.
Nincs mese, erről képet küldünk Mitchellnek.
Nem, nem. Egy pillanat. Megbuggyantál?
-Késő. -Kérlek, ne küldd el.
Sharon, hívd vissza.
Attól, hogy én tudom, hogy ne csináljak magamból krumplit,
még nem vagyok egy Steve Jobs.
Na de...
Még egy a leendő menyasszonynak.
Ehhez még innom kell kicsit.
Te jó isten!
Hűha!
Nem mondod!
Anyám, borogass!
Te jó ég, én elvennélek!
Jó isten, Viv, ez döbbenet!
Mindig is így képzelte el magát menyasszonyként?
Sosem képzeltem el magam menyasszonyként.
Ami vicces, mivel mindig tartottunk esküvőket a hotelemben,
de a sajátomat nem képzeltem el.
És milyen érzés?
Az anyag nagyon tetszik.
Tudom. Igen.
A legfinomabb, de...
kegyed mit érez?
Ez lesz az igazi?
Mit szóltok?
Tökéletes.
-Igazán lenyűgöző. -Igen?
Megvesszük.
Ez az!
-Hé. Tényleg. -Itt vannak.
Ó, mit vettetek?
Tudtátok, hogy Mitchell igazi neve Michelangelo?
És...
Arturo. Sokkal szexibb név, mint az „Arthur”, igaz?
Minden szexibb Olaszországban.
Hát, én az vagyok.
-Igaz, Giuseppe? -Még szép.
Jó ég.
Mitchell.
Mert elküldtétek azt a képet.
-Mutasd! -Mi az?
„Igazi műalkotás. A ruha is egész jó.”
Jó duma.
Ez a pasas! Jó ég!
-Csin-csin. -Szia, csin-csin.
-Csin-csin. -Csirió.
Koccintsunk.
Róma nagyszerű sétálós város,
de még annál is jobb leülős és borivós város.
Nagyon igaz.
Ezt mondod minden városra.
Mi? Dehogy, nem minden városban jó sétálni.
A legjobb sétálós város Venezia.
Ó, de imádom Velencét!
És ha elmennénk?
Velencébe?
Persze. Veneziába menni soha nem rossz döntés.
Van ott egy barátom príma hotellel.
Hol nincs neked barátod egy hotellel?
Hát, nem sok helyen.
Hát, szerintem tartsuk a tervet, és menjünk Toszkánába.
Velence a világ legkülönlegesebb városa.
Itália ékköve.
A pasas Az alkimistában talán nem kincset keresett?
Az univerzum azt mondja, hogy menjünk oda.
Vagy a rajzoló mondja, hogy menjünk oda.
Attól még persze lehet jó ötlet.
Szerintem ez egy jel, és ez az én leánybúcsúm. Jól mondom?
Bírónő? Netán nem akarod ezt elutasítani?
Badarság!
Rajtam van a vállszalag,
úgyhogy amit én mondok, az van.
Új terv. Andiamo a Venezia!
És ebben az új tervben vajon benne van az alvás is?
Este hat óra megfelelő a leánybúcsús lámpaoltásra?
-Totál. -Komoly?
Ez teljesen bevett amúgy.
Jól van! Akkor holnap korán reggel indulunk.
Bellìsima.
A gyönyörű hölgynek.
Hű, te tényleg szexibb vagy Olaszországban.
Mintha csak a tükörbe néznék.
Igen.
Köszönöm.
KÖZPONTI PÁLYAUDVAR
Köszönöm. Grazie. Köszönöm.
Melyik a velencei vonat?
Menjünk...
-Ciao, ragazze! -Üdv.
Prima classe?
-Sí. -Igen, persze. Első osztály.
-Hová mennek? -Velence.
-Venezia. -Venezia.
-Molto bene. -Stupendo.
Segítünk a csomaggal.
-Engedjék meg. Segítünk. -Köszönöm.
Jó.
Venezia. Rengeteg idő.
Ez nagyon kedves. Köszönöm. Ez itt a kettejüké.
Nagyon köszönjük.
-Hol van Venezia? -Látjátok Velencét?
-Ezt nem tudom elolvasni. -Ott van Venezia.
-Köszönjük. Köszönjük. -Köszönjük.
Jó ég.
-Gyerünk, csajok. -Oké.
-Jól van. -Jó.
Diane, ideadnád a redikülöm?
Várj egy kicsit. Ne.
Te jó isten, nem látom... Nincs itt.
Akkor hol van?
Minden rendben?
Nem találom a redikülöm.
Az enyém megvan.
De most inkább nem dicsekszem ezzel.
Gondolja, hogy ellopták?
Senkit sem láttam itt átmenni.
Jó, Carol, biztos, hogy ide tetted fel?
Hát, azt hittem, igen.
Jó ég!
Várjon. Várjon.
Köszönöm. Köszönöm.
Már úgy izgultam, hogy kiraboltak.
Uram. Hol vannak a leadott csomagok?
Hogy érti, hogy „leadott csomagok?”
Amiket leadtunk a hordároknak Rómában.
Sajnálom, de nálunk nincsenek hordárok.
Mióta nincsenek maguknál hordárok?
1976 óta.
Nem csoda, hogy a hordárokat meglepte a borravaló.
Valószínűleg nem nagyon szoktak pénzt adni nekik a poggyászok ellopásáért.
Ezt nem tudom elhinni. Az a táskám nem veszhet el!
Tudom, hogy bosszantó, drágám, de azért még nem a világvége.
Nem értitek.
Már úgyis rád férne néhány új ruha.
Ne aggódj, minden pótolható.
Nem pótolható minden, nem!
Na jó, Diane, szerintem kicsit felfújod a dolgot.
Benne voltak Harry hamvai.
-Mi? -Igen.
Jó ég!
Elhoztad Harry hamvait egy leánybúcsúztatóra?
Meg vagy huzatva?
Ti mondtátok, hogy ne hagyjam a gardróbban.
Elhoztad Olaszországba?
-És leadtad a csomagot? -Mint egy sorozatgyilkos.
Ez legális egyáltalán?
Pont te kérdezed?
Ó, igen.
Üdv. Igen.
Nos. Megírtuk a jelentést.
Jól van, és...
Hogyha van bármi hír, szólni fogunk.
Ennyi?
Csak mert itt ülünk két órája, és mindössze ennyit tud mondani?
Mondok mást is.
Nagyon sajnálom önöket. Kérem.
Azt mondja, sajnál minket?
Nem kell, hogy egy férfi szánakozzon rajtunk.
Nem, a léhűtő rendőri munkája is pont elegendő.
Engem érdekelne,
ha mégis megtalálják a táskákat, akkor át is kutatják őket?
Nekem általában nem szokásom hölgyek holmijában kutakodni.
Ó, ez remek. Nagyszerű.
Még egyszer köszönöm. Köszönöm.
Várjon, signora!
A ruhája.
Jó ég!
Ejnye, igen, ez a ruhám, nagyon köszönöm.
Csak nem esküvőre jöttek?
Nem, ez egy leánybúcsúztató,
de a barátnőim vettek nekem egy ruhát Rómában.
-De kedves barátnői vannak. -Igen.
Még az a kritikus is.
Na, tessék.
Signora, per favore.
Mielőtt elmegy, fogadja el.
VIGYÁZZON! Ne legyen áldozat
Hogy ne kelljen többet találkoznunk.
Hát köszönöm.
Ez roppantul hasznos így utólag.
su,b.T.rader
Na, ez egész biztosan nem legális, az hétszentség.
Ezt hogy gondoltad?
Csak jó fej akartam lenni, mert Harry mindig el akart jönni Olaszországba.
Na, ez édes ötlet.
És egyben őrült is.
Igen, már én is érzem.
Nézzük a dolog jó oldalát, sokkal könnyebb poggyászok nélkül sétálgatni.
-Igen. -Te könnyen beszélsz!
Nekem ezt a ruhát cipelni felér egy teljes felsőtest edzéssel.
Emlékeztek arra a részre Az alkimistában,
amikor a pasit kirabolják, és mindent elveszít?
Én most egyáltalán nem tudok együttérezni vele.
Hát, én sem.
Azt mondta, döntést kellett hoznia.
Vagy egy tolvaj áldozataként tekint magára...
Vagy pedig egy kincskereső kalandorként szemléli magát.
De mi egy tolvaj áldozatai vagyunk.
Igen, de kalandorok is vagyunk.
-Isteni. -Ezt nézd!
-Ciao, Sofia! -Ciao!
Isten hozott.
Hölgyeim, biztosítom önöket, már jó kezekben vannak.
Nincs, amit a nagybátyám meg ne tenne ezért a nőért.
-Ó, ez nagyon édes. -De így igaz.
Szerencséjük van, mert lemondták
a hétvégére hozzánk tervezett esküvőt,
úgyhogy a legjobb szobáink üresek.
Lemondták az esküvőt?
Igen. Rendkívül drámai volt.
Sikoltozás, és sírás,
és felgyújtott ruha.
Igen?
Ez itt a saját butikunk. Szólok, hogy várják önöket.
Ugyanilyenem van kékben.
Tessék, a kulcsok. Biztos ki vannak merülve.
De ki ám.
A nagybátyjának adja át jókívánságaimat.
Feltétlenül.
És ha szükségük van még bármire, szóljanak bátran.
-Köszi. -Nagyon kösz.
-Ciao! -Ciao!
Nincs, amit a nagybácsi meg ne tenne érted, mi?
Hát, volt idő, úgy 15 éve,
amikor nem volt, amit én ne tettem volna meg érte.
Szexuálisan.
Kösz, hogy tisztáztad.
Ha tudni akarod, miatta cserélték ki a térdemet.
-Jó ég. -Minő odaadás.
Minő áldozat.
Egy igazi modern Teréz anya.
Teréz anya sztorijából ezt a részt valahogy mindig kihagyják.
Ő csak imádkozott térdelve.
Segít elfelejteni a bajokat. Salute.
Az nem árthat.
Bocsásson meg, de meghallottam.
Elmondja, hogy miféle bajba keveredett?
Volt egy kis gikszer a pályaudvaron.
Ellopták az összes poggyászunkat.
Hát, ez azért több, mint egy kis gikszer.
Vittek mindent? Tárcát? Útlevelet?
Ó, kérem. Mégis mekkora palimadárnak néz engem?
Fantasztikus.
Ezt senki se szedi le rólam. Senki.
Ehhez igencsak fürge ujjak kellenének, gondolom.
Hát, ha már azt játsszuk, hogy megmutatom, ha megmutatod...
Jaj, nyughass, virgonc szívem.
Nem, én csak azt mondom, hogy próbáld minimalizálni a stresszt.
Golfpályán vagyok.
Ez csak egy kicsit stresszesebb a szunyókálásnál.
Drágám, figyelj,
biztos nem akarod, hogy odamenjek, és találkozzunk?
Ezt már megbeszéltük, Bruce.
Ez... nem biztonságos.
Igen, tudom, csak gondoltam, hogy, tudod...
A holnapi úticél La Toscana.
A La Toscana?
Itt így mondják Toszkánát.
Azt hittem az olasz éttermet mondod a San Vincente sugárúton.
Miért beszélnék egy ottani olasz étteremről, ha itt van nekem Itália?
-Ételia? -Mi?
Ételia. Az az étterem Century Cityben.
Éttermes poénokat nyomok, mert olyan szigorú fogyókúrán vagyok.
Oké. Jó, most már értem.
De ha meg kell magyaráznom a poént, akkor már nem olyan vicces.
Mi lenne, ha visszavennénk az éttermes viccekből?
Én sem poénkodom a koszorúér-tágítással.
Ó, pedig de jó lenne.
-Egy leánybúcsútúra? -Az.
Nem nagyon ismerek olyat, aki ilyet csinált az elmúlt húsz évben.
És miért is ne, igaz?
Bevallom,
így szeretném leélni az életem.
Egy leánybúcsútúrán?
Persze.
Úgy, hogy az a mindennapi terápia, hogy: „Miért is ne?”
Egy pillanatra azt hittem, hogy azt mondod, hogy te minden napra rápiálsz,
és azt gondoltam: „Oké.”
Hát, az se egy rossz terápia.
„Pia és terápia.”
Ez lehetne a címe az önéletrajzomnak.
Hát, én megígérem, hogy megveszem az első kiadást.
Úgy legyen.
Te jó isten, odanézz.
Hát ezt a spinét egy pillanatra nem lehet egyedül hagyni.
Ja, dongják körül, mint húst a légy.
-Ciao, csajok! -Ó, szia!
-Buonasera! -Üdv.
Ő itt Ousmane.
Ciao! Igazán örvendek, hölgyeim.
Melyikük volna a leendő ara?
Biztos nem én.
Ó, nem. Egy perc, és ő is itt lesz.
Ez nyilván mindegyiküknek nagy izgalom.
És örülök, hogy most csatlakoznak hozzánk.
-Mármint...? -Igen, ma csatlakozunk egy vacsorához.
-Remek. -Igen.
Mégpedig...
Hogy is nevezte?
„Igazi autentikus olasz élmény” lesz.
Pillanat, az Olive Gardenbe megyünk?
Ó, bocsánat.
Ígérem, nem bánják meg. Klassz kaja, klassz emberek.
És az nem lesz probléma, hogy felbukkan négy váratlan nő?
Ez Olaszország.
Mindig van hely váratlan gyönyörű nőknek.
Jól adja.
Sajnos most muszáj új fehérneműket vennem.
Szegénykém. Most, hogy összeházasodunk,
keress egy jó flanelpizsit...
Vagy talán valami strapabírót...
Lol. Mi a helyzet New Yorkban?
Hiányzol a városnak.
És a városban valakinek?
Kutatok egy gyors közvéleményt, majd jelentkezem...
A mindenit!
Te jó isten!
Rekordidő alatt hoztátok össze ezt a leánybúcsús vacsorát!
Sokkal könnyebb volt, mint hinnéd.
És zenekart is szereztünk neked!
Nézd!
Reméljük, szereted az olasz zenét.
Hahó!
És éppen ott voltunk egy ékszerbolt előtt.
Egyet pislogtam, és el voltam jegyezve.
Szerintem ez hihetetlenül romantikus.
Köszönöm. Maga nős?
Nem. De megjártam a hadak útját.
Nem volt kellemes utazás?
Hát, inkább kocsilopás volt, mint utazás.
De azért voltak jó pillanatok is.
Önök férjnél vannak?
Férjnél.
-Nem férjnél, de nem szingli. -Igen.
-Pasizgat. -Komoly pasija van.
Igen, vagyis... Nem tudom.
Pasim, csajom, olyan hülyén hangzik, nem?
Mint a gimiben. Túl öreg vagyok ahhoz, hogy valakinek a barátnője legyek.
Te most viccelsz?
Barátnőnek lenni a legjobb a világon.
-Ez nem igaz. -Dehogynem!
Barátnőnek lenni szexi és izgalmas.
Mert szeretsz valakit, el vagy kötelezve mellette,
de megvan a saját életed.
És nem adtad meg magad a társadalmi elvárásoknak.
Ez a te döntésed. Úgy döntesz, hogy vele vagy.
De elmehetsz bármikor, amikor akarsz.
Mondja a leendő ara?
Na és kegyed?
Ó, ő köztünk a szingli.
Hát, egy mindig jól jön.
Én meg az vagyok köztünk, aki kimegy a mosdóba,
ha megbocsátjátok.
És ön mit keres Olaszországban?
Filozófiát.
Nem, korábban filozófiaprofesszor voltam.
Már szerencsére visszavonultam,
és ezért tudok itt ennyi időt tölteni.
-Ciao! -Ciao, séf!
Köszönjük a befogadást.
Nagy örömre szolgál.
Nos, akkor jöjjön un po' di prosecco.
Ez majd csinálja étvágy.
-Ó, köszönöm. -Prego.
Miért épp Velence?
Jött egy sor úgymond váratlan esemény, úgyhogy...
Élet sója-borsa.
Kicsit eltévedtem.
Azta! Kebelfronton komoly felívelés tapasztalható.
-Kicsit eltúloztam, nem igaz? -Nem, nagyon jó.
Nem, egyáltalán nem!
Várjunk.
Caroleena?
Gianni?
-Gianni! Te vagy az? -Sí!
Sí, sí!
Őrület! De mit keresel te itt?
Én? Hát élek itt. Ez szakácsiskolám.
Várjunk, mármint Gianni?
Gianni Gianni?
Az a Gianni.
Nem kövér és kopasz.
-Ez őrület. -Hallottam a húsgolyókról.
Ezt nem is hiszek el. Nem hiszek a szemem!
Hát, igen, ez egy új ruha,
és egy kicsit... talán kicsit túl sok ma estére,
-de gondoltam, szórakozom egy kicsit. -Igazán gyönyörű.
-Köszönöm. -Szent isten.
Köszönöm, ez hihetetlen!
-Nahát. -Nahát.
Igen.
Kezdésnek kis étvágygerjesztő.
Szerintem bizonyos vágyak már fel vannak gerjedve.
Jó étvágy, nekem most muszáj...
A fejem pörög.
Sok mindent akarok rakni szádba.
Alig várom.
Nem szabad túltüzelni cacciuccódat.
-Elnézést. -Azzal már kicsit elkéstünk.
Még az én cacciuccóm is túl van tüzelve.
Az enyém is.
Isteni volt ez a kaja.
Nem is tudom elhinni. Mennyi az esélye?
Ha könyvet írnék erről,
lefektetnélek vele, csak hogy megszerezd a szósz receptjét.
Erre igyunk.
Te jó ég! Szerintem nekem elég volt.
Ugyan már, ez a te leánybúcsúd.
-És most kezdődik az igazi nagy buli. -Köszönöm.
Ó, fincsi. Na?
Ötven árnyalat!
Most mondd meg!
Mondtam, hogy jöjjünk Olaszországba.
Te jó ég!
Odanézz!
Ez az!
Hát ilyet még nem láttam.
Gondoltam, sétálhatnánk egy kicsit a kikötőben.
Hogyha szeretnéd.
Nem tudom, hogy visszaérek-e villanyoltásra.
Kicsit öreg vagy már a villanyoltáshoz.
Szerintem egyezzünk meg abban, hogy ezt bóknak veszem.
Az sokat segítene. Köszönöm.
Mehetünk?
És ennyit Sharonról!
Gianni séf üzeni, ha akarja, megnézheti a cucinát.
-Bocs, megnézheti a cucinát? -Igen.
Vagyis a konyhát.
Biztos jó nagy. Jól mondom?
Végül is szakácsiskola.
Bene. Azt mondta, hogy mehet, amikor akar.
Ó, milyen kedves!
Mondja meg a séfnek, hogy Carol örömmel megy el.
Remélhetőleg többször is.
Ó, te jó ég!
Olyan egy izé vagy...
Szeretném megnézni a cucináját.
Hát akkor menj.
-De ne tégy olyat, amit én se tennék. -Igen.
Ez igazából egy nagyon jó tanács.
Ez csak egy konyha.
Na persze.
És maradt két kicsi némber.
Igen.
Agatha Christie.
Levetted.
A mindenit.
Micsoda egy nap volt, mi? És most ez...
Bizony.
Az elveszett poggyász...
Ki veszíti el valakinek a hamvait?
Lehet, hogy egyes csontvázakat jobb a szekrényben hagyni, nem?
Te jó ég.
-Igen. -És te?
Be leszel... férjezve!
Igen.
Hát...
A szólószámom így végre valahára lezárul.
Őrjítő.
-Főleg nekem. -Igen.
Pontosan tudom.
Ó, ugyan már. Én nem török pálcát fölötted.
Bár először én is erre gondoltam.
De, tudod, szerintem amit teszel, az valami fantasztikus.
És eszméletlenül örülök neked.
-Részeg vagy! -Nem.
Teljesen komolyan mondom.
Jó, kicsit talán spicces vagyok. De ez akkor is komoly.
Nem tudom, hogy csinálod.
Széttépted a használati utasítást, és többet vissza se néztél!
Nálad bátrabb embert nem ismerek.
Annyira örülök, hogy a barátom vagy.
Te tuti részeg vagy, anyukám.
-Egy bókot se tudsz elfogadni? -Nem.
De ez igaz.
Sose volt merszem megtenni azt, amit te.
Ezt nagyra értékelem.
-Tényleg nagyra értékelem. -Tényleg. Kösz.
Azért ez egy jó kis utazás, igaz?
Hogyha nem jegyeztek volna el,
nem biztos, hogy valaha is eljutottam volna Olaszországba.
Na és milyen?
El se hiszem, el se hiszem, hogy majdnem kihagytam ezt.
Már csak az a kérdés,
hogy hogy fogjuk ezt is elszúrni.
Nem tudom.
De ha úgy szúrjuk el, ahogy eddig elszúrtuk az utazást,
akkor alig várom, hogy megtudjam.
Igen.
De először alvás.
-Igen, kell az arcomnak az alvás. -Igen.
Tudod, ez a cucc nem csak úgy magától lesz ilyen.
Gondolom, sok ügyes iparos odaadó munkája.
Aha, már külön szakszervezetük van.
Ez jó.
„A világ összes városának összes kocsmája közül
miért pont ebbe kellett bejönnie?”
Casablanca. Emlékszed?
Igen, emlékszem.
Tudol, nekem az első... veled volt.
Mi?
Komoly?
Nem, a... Mármint a film, veled látottam először.
Nem tudom, eljutottunk-e egyszer is a végére.
A kedvenc részem.
Nem a vége. Az, hogy nem jutottunk el a...
Tudom, hogy arra értetted.
Oké, most arra kérlek, magyarázz meg valamit nekem.
Egy olyan helyen élsz, ahol nincsenek utak.
Mégis van egy furgonod a konyhádban?
Értem. Értelmetlen.
De pont eztől ennyire különleges.
Azt hisztem, majd ösztönöz, hogy útra kelek.
De nem. Így még jobb volt maradni itt.
Értem.
Ez a hely elképesztően gyönyörű.
Grazie.
Nyilván te is még vagy séf, sí?
Sí.
Látok rajtad.
Tényleg? Látszik?
Assolutamente. Sì.
Az aurád.
A cucinában... minden most létezik.
A jelenben.
Látok, hogy ezt érted.
Nem foglalkoztat a tegnap...
a holnap.
Grappa.
Arról van a szó, hogy jól éljük a jelenben.
Salute.
Azt jelent: „Asztalnál nem ö...”
„Nem öregszik az ember.”
Ismersz a mondást?
Igazából kint volt a falon a vendéglőmben.
Tényleg?
Ez egy jel.
Párátlan a mosolyod.
Sosem elfelejtettem.
-Szabad egy fénykép? -Sí, sí.
Quanto sei bella.
Te se nézel ki olyan rosszul, Gianni.
Meddig vagy Veneziában, Caroleena?
Sajnos holnap továbbindulunk.
Akkor jobb, ha mi kihasználják az éjszakát. Igaz?
Csak szólj, ha kifáradol.
Ó, én bírnám egész éjjel.
Mamma mia!
Ne mozduljon!
Mit művel itt?
Engem művel.
Signora Koszorúslány.
Édes faszom.
A csatorna közepén vannak.
Nahát, nem mondja.
Csak hogy tudja,
amikor a múltkor azt találtam mondani, hogy maga egy léhűtő...
Azt ezennel visszavonom.
Azt mondtad, hogy léhűtő? De miért mondtál ilyet?
Hiszed, vagy sem, de nem számítottam arra, hogy újból összefutunk.
Esetleg bevontatna minket?
Esetleg a signora visszaúszhat önnel a partra.
Látod, milyen egy léhűtő?
Hallottam.
Helyzet?
Ne kérdezd.
Veled?
Szintén.
Tésztát gyúrtunk.
Egy furgonban.
Engem egy hajóban...
gyúrtak.
Szia.
Vidám éjszakánk volt, igaz?
Adj egy percet.
Nahát, nézzenek oda, milyen friss valaki!
Jó reggelt!
Mi van vele?
Jó ég. Sharon biztos még jobban kivan.
Buongiorno!
Biscotti.
-Ó, valaki nagyon virgonc ma reggel. -Bizony.
Ja, hát az okos órám szerint az alvásminőségem 96-os.
Muszáj lenne befejeznetek a visítozást.
Mi lenne, ha változtatnánk a terven, és maradnánk még egy napot?
Nem.
Hűha, jól van! Nahát.
Jussunk el Toszkánába, nem?
Akkor visszaülünk a vonatra?
Hagyjuk a vonatot, a vonaton kiraboltak minket.
Pontosabban a vonatállomáson raboltak ki.
Pontosabban a vonatállomáson önként átadtuk a holminkat.
-Ó, kérek. -Én is!
Köszönöm.
-Gianni írt nekem. -Jó ég!
-Az a kurafi! -Azt hittem, karambol.
-Ja, nem, nem, vagyis... -Nem, nem értitek.
Átküldött egy csomó fotót rólunk, amit este csinált.
És?
Ezek ilyen... mármint pucér fényképek, vagy...?
-Megvesztél? Nem! -Hát...
De Bruce látni fogja ezeket. Felmennek az iPademre.
-Jó ég! Ne! -Mi az?
-Mi van? -Gianni töri a nyelvet.
És azt írta...
-milyen jól meggyúrtam a nudliját. -Te magasságos!
És hogy milyen jól „élvezettük” a furgonját.
Te jó ég.
-Anyám! -Ez borzasztó.
-Te jó ég! -Te jó ég, ez isteni!
-Basszus, basszus! Felhívom Bruce-t. -Még!
Most miért nem csöng ki?
Még mindig nem megy át.
De ártatlan móka volt, nem?
Hát persze!
Mondjuk, flörtöltünk, de én nem...
Nudliztál.
Nem!
-Húsgolyózás sem volt? -Ó, ne, ne, ne!
Nem volt semmi.
-De akartad volna? -Nem.
Én csak szórakozni akartam egy kicsit.
Tudjátok, nem tudok így bohóckodni, mikor Bruce ott van.
Úgy nyilván nem.
-Nem úgy értem. -Oké, bocs.
Ó, hát akkor hogy?
Hogy nem kell attól tartanom, hogy a férjem bármikor holtan eshet össze.
Akkor mi lenne? Milyen lenne úgy az életem?
Az egy dolog elveszíteni a vendéglőt, de nem veszíthetem el Bruce-t.
Oké. Az igaz barát őszinte.
Ugye, tudod, hogy veled van a baj?
Pontosan mire gondolsz?
Hogy annyira félsz attól, hogy Bruce meghal,
hogy már emiatt nem mertek élni.
Ő most valószínűleg nagyon örül, hogy eljöttél erre az útra.
A börtönőr végre elhagyta a posztját.
Most először megízleli a szabadságot.
-Az. -Hadd ízlelje meg szegénykém a bacont.
-De hát nem erről van szó! -Egész biztos?
Hát pedig pontosan erről van szó,
csak te nem veszed észre.
Az az igazság, hogy...
„Mihez kezdene az igazsággal?”
Bocsi, magas labda.
Az az igazság...
hogy egyszer majd Bruce tényleg nem lesz többé köztünk.
Szerintem a kocsiban senki sem akarja azt látni, hogy visszatekintesz,
és rájössz, hogy mennyi időt vesztegettél el azért, mert féltél.
Úgyhogy elég volt!
-Viv! -Telibe.
A te érdekedben mondom.
Van egy csodálatos férjed, aki imád.
Mindketten... éltek, és boldogok vagytok.
Ne akard irányítani, amit úgysem irányíthatsz.
Az élet kiszámíthatatlan,
és a meglepetések miatt érdemes élni.
Jól vagyunk. Minden rendben.
-Látjátok, a meglepetések, nem igaz? -Jó ég.
De tényleg, melyik kocsinak nincsen pótkereke?
Ennek.
Én igazából még sohasem stoppoltam.
Csekély tapasztalatom szerint segít, ha járnak is autók az adott vidéken.
Hát, nézzük a jó oldalát. Legalább nem esik az eső.
Ne kísértsd a sorsot!
Hát, nem is létezik olyan, hogy sors, nem emlékszel?
Még túl korai arról beszélni, hogy kit eszünk meg először?
Szerintem mind tudjuk, hogy kit.
Hé!
Ez így most nagyon nem jó.
Igen, tudjuk.
Nem, ez tényleg nem jó.
Köszönjük a vadonatúj információt.
El kell jutnunk Toszkánába.
Hát jó, de azért nem kell pánikba esni.
Végül is nem hajt a talján.
Vehetjük lazán. Nyugi.
Én laza is vagyok, de el kell indulnunk gyalog, most.
-Gyalog? -Lazán.
Toszkánába?
Hát, hogyha most elindulunk, reggelre lazán ott lehetünk.
Talpra, mama, hív a laza.
Jó, nem kell mindjárt...
De. De kell!
Mert már elegem van a tesze-toszaságból.
Volt elég tosza, most legyen Toszka. Toszkána.
-Nyugodj meg. -Nem.
Toszkánába kell mennünk!
Így nem jutunk el Toszkánába, érted?
Diane, most komolyan, nyugodj meg.
Meg vagyok! Nyugodt vagyok, és még nyugodtabb leszek Toszkánában.
Mi van?
Miért néztél így?
Mi a fene folyik itt?
Szerintem inkább mondjuk el neki.
Mit mondjatok el?
Szerintem meg nem kéne.
De!
Hát, most már muszáj lesz.
Igen, muszáj lesz, mondjátok el. Mi folyik itt?
-Hát... -Mi az?
...el kell jutnunk Toszkánába, mivel Arthur ott van,
hogy holnap össze tudjatok házasodni.
Hogyan?
Nem akart terhelni az esküvővel.
Úgyhogy mikor hallott erről az útról, ezt ötlötte ki.
Ami egyébként nagyon figyelmes és kedves,
és most elszúrjuk az egészet azzal, hogy meghalunk itt az út mentén.
Egy pillanat. Arthur Toszkánában van?
A hotelben. És iderepült mindenki,
és minden elő van készítve klakkra-frakkra,
neked nem kell csinálnod semmit.
Csak azt, hogy ott vagy. Ez ránk lett bízva.
És szépen oda is fogunk érni,
mert az esküvő meg van szervezve holnap délelőttre.
Meglepi! He?
Nem nagyon mond semmit.
-Szerintetek mérges? -Talán sokkot kapott.
-Viv? -Mit gondolsz, Nádszál?
De szar!
Legalább beszél.
-Bassza meg! -Ajaj.
Meglepetésesküvő, és ez történik.
Nem gondoljátok, hogy ez egy jel?
Mármint egy bazi jel, hogy az egész el van átkozva?
Nem, nincs elátkozva.
Még odaérhetünk.
Ez így is van, mert bármelyik pillanatban...
felbukkan egy autó az úton, és már el is indultunk.
Hát...
És ha mégsem?
Mert ez olyan, mintha a világ összefogott volna ellenem.
A sors talán tényleg nem akarja, hogy így legyen, csajok.
És lehet, hogy nem kéne félresöpörnöm a baljós jeleket.
Várj, egy pillanatra hallgass el.
-Nem. Van valami abban, amit mond. -Köszönöm.
Nem halljátok?
-Mi? -Nem. Én nem...
-Jó ég, nézzétek! -Nézd!
Autó!
-Jól van. -Te jó ég.
Mint aki él, hölgyeim. Vár minket egy esküvő!
Nehogy elhajtson mellettünk!
Na és ez milyen jel?
Megfordult a szerencsénk.
Hál’isten.
Biztos úr?
-Üdv. -Üdv.
Buonasera, signore.
Tessék?
Mi, mi csak...
Egy pillanat. Egy pillanat.
Parlate italiano?
-Nem. -Nem.
Hát hihetetlenek vagytok.
Pont egy macsó zsaru jár erre ilyenkor?
Oké, mehet. Vedd le az inged.
-Mi? Nem. -Nem. Nem, Viv.
Mi? A nadrággal akarod kezdeni?
Ó, nem. Ezt félreérted.
Ó, értem. Én segítsek?
Ne! Jaj, mit csinálsz?!
Ne, várj, várj.
Mutassa a titkos fegyverét.
-Ne, Viv. Állj le. -Viv.
Rá se rántson.
Ő nem egy sztriptíztáncos.
Persze. Ne etess.
Sajnáljuk,
de ez az autónk, és nincsen pótkerék benne,
és ezért mi... most stoppolunk.
Á, stoppol.
-Oké. Ho capito. -Igen.
Tényleg ártatlan tévedés volt.
Jó, és mentségemre szóljon, hogy tele vagytok meglepetésekkel.
De hát ti is láttátok a pasit!
Már jó régen volt,
de valóban volt benne némi egzotikus táncos beütés.
Szerintem ő pályát tévesztett.
De azért jó kis utazás volt, nem?
Csak közben túlléptünk a józan ész határain.
Azt hittük, mi vagyunk a Rolling Stones,
és majd a végtelenségig nyomhatjuk a rock 'n' rollt?
Ennek meg kellett történnie.
De tényleg.
Most az univerzum megnyomta a törlés gombot nekem és Arthurnak,
egyszer s mindenkorra.
Az igaz barát őszinte.
Elég abból, hogy az univerzumot meg a sorsot teszed felelőssé mindenért.
Te hozod meg a döntést.
Mi van?
Nem a sors miatt jöttünk erre az útra,
hanem mert 50 éve a legjobb barátnők vagyunk.
Jövünk, ha hív a másik.
Nem a sors hozott minket ide, hanem az, hogy szeretjük egymást.
Az, meg a Lufthansa csodálatos munkatársai.
Szép repülés volt.
Az, hogy összeházasodtok Arthurral, nem a sors műve.
Azért házasodtok össze, mert keményen megdolgoztatok érte.
Mert elkötelezted magad, mert szereted őt.
Ez nagy dolog, és büszkének kéne lenned.
Sharon ezt nagyon jól mondja.
És jól teszed, ha hallgatsz rá.
-Aha. -És nem rád?
Szerintem nálam kicsit másképp áll a dolog.
-Te jó ég. -Mi az?
Kezdődik.
Jöhetnek a szívszaggató vonósok.
Mi van?
Hé. Az igaz barát őszinte.
Folyton játszod az áldozatot.
Miről beszéltek?
„Terhes vagyok, úgyhogy ez nem megy.”
Vagy „Férjnél vagyok, az nem megy.”
„Ezt meg se próbálhatom, mert biztos, hogy pofára fogok esni.”
Kifogásokat találsz ki, hogy kihúzhasd magad.
Elég. Elég.
Jó, rendben. Jó, oké.
Mi az?
Jól van, vagyis igen, értem.
És igazatok van.
Oké. Jó.
-Most engem. Ide az őszintét. -Mi?
Igazából...
-szerintem te teljesen frankó vagy. -Igen.
Nem tudok mit mondani.
Most szeretkeztél egy gondolán Velencében.
Fantasztikus életed volt.
Csak ne legyen új macskád.
Ne.
És meg is vagyunk.
Nekünk megmarad Velence. Jól idézem?
Párizs.
„Nekünk megmarad Párizs.” Így van a Casablancában.
De Velencével is jó.
-Na jó. -Uramisten!
Egy jó kis alvás mindannyiunkra ráfér, az biztos.
Szerencsére ez nem lehetséges.
Nocsak, nocsak, nocsak!
Kit látnak szemeim? Signora Bajkeverő.
Jó ég, megint maga?
Ezt én is mondhatnám.
Van egy rossz hírem.
Elromlott a léfacsaró, ezért dobozos narancslevet kapunk reggelire?
Humor? Nem hisz a humorban?
Szerintem kezd megkedvelni.
Rico.
Nézzék, mit kaptunk a vasúttársaságtól!
Leadták a poggyászcímkéjével együtt.
Te jó ég!
Ezt nem mondjátok komolyan.
A hamvak?
Ugye, tudják, hogy illegális?
Volt egy sejtésünk.
Jó ég, ez az esküvő el van átkozva!
Esküvő?
Ez nem egy leánybúcsúztató túra?
És meglepetésesküvő.
Az első esküvője.
De sajnálom.
Azért nem muszáj szemétkedni.
Dehogy, komolyan mondom.
Bár így utólag jobb lett volna, ha lemaradok az én első esküvőmről.
Lehet, hogy szerencse.
Nem. Ezt a sors rendelte el.
Nagyon úgy tűnik, hogy nem.
Kudarcra vagyunk ítélve.
Engem nem házasságra teremtettek, ebben megegyezhetünk.
Főnök, boldog, hogy részt vehet ennek a tündérmesének a tönkretételében?
Jó érzés ez magának?
Nem, amúgy nem.
De ilyen az élet. Nincs igazság.
Ez nem mindig jó érzés.
De mit tehetnék?
Mindig mindenki azt hiszi, hogy nem tehet semmit.
Elegem van ebből.
Mindig mindenki széttárja a karját, hogy „Hát, ez nem jött össze.”
Ez szánalmas.
Maga egy rendőrfőnök,
ne mondja nekem, hogy úgy került erre a posztra,
hogy nem akart javítani a világon, vagy igen?
Nem azt gondolta, hogy „Én vagyok a jófiú, a hős”?
Nem ezt gondolta?
És most mi van? Semmi? Ilyen az élet?
Nem! Az élet olyan, amilyenné tesszük.
Hát tegyen valamit!
Tegyen valami bátrat. Tegyen valami váratlant.
De tegyen valamit, mert itt van négy nő egy cellában,
akik kétségbeesetten remélik, hogy még van okuk hinni abban,
hogy van okuk hinni valamiben.
A szentségit, hát csináljon végre valamit,
mert nem ez a vége ennek a rohadt történetnek!
Támadt egy ötletem.
-Uramisten! -Kienged minket?
Jó ég! Mondja, hogy az az óra siet!
Ebben az országban semmi sem siet!
Főnök!
Van egy utas, akit kicsit hamarabb kéne kitenni.
Gondolja, hogy ez lehetséges?
Ahhoz engedélyt kéne szerezni.
Várjunk.
Vagy különleges hatósági hozzájárulást.
Ó, tudok egy jó helyet.
Rajta hát!
Menni fog, Diane.
-Vigyázz! -Óvatosan!
Nem tudom kinyitni!
A teteje... Beragadt!
Ez nem... Mi a... Nem akar lejönni.
Úristen! Diane!
Te jó isten!
Sikerült!
Tényleg annyira egy jó ember volt.
-Tényleg az volt. -Igen, igen.
És nagyon szerettem.
Ő is imádott.
-Ez tetszett volna neki, igaz? -Igen.
Jó, persze a nagy ugrást leszámítva.
Köszönöm.
Én ahogy megláttam, tudtam, hogy kedvelem magát.
Nekem egy kicsit tovább tartott.
Hogy hálálhatom meg?
Egy táncot kérek. És kvittek vagyunk.
Hozza a bilincset, és megegyeztünk.
Buongiorno!
Itt van az ara!
Grazie al Signore!
Az én nevem Pasquale, és fogok megházasodni magát.
Álljon be a sorba, Pasquale! Ő már foglalt.
Ezzel felkelek, lefekszek, álmodok.
Én csak ezért az esküvőért élek.
Ez nekem oxigén.
Nagyon kedves, köszönöm.
Jó, és nem gondolja, hogy talán mennünk kéne?
Sì, sì, sì. Andiamo.
Zene a fülembe.
Te jó isten.
Csak egy kicsit lemaradt menetrendtől.
Semmi vész.
Megnézem vőlegényt, és jövök vissza molto, molto presto.
-Köszönöm. Grazie. -Armando!
Én felhívom Bruce-t. Mindjárt jövök.
-Oké. Oké. -Jó. Találkozzunk Viv szobájában.
-Hát ideértünk! -Ide.
Még néhány perc.
Ciao, Pasquale!
Signor Arthur!
Mik a jó hírek, Pasquale?
Örömmel mondhatok, hogy a leendő ara hivatalosan itt van.
Vezessek hozzá?
Úgy tudom, balszerencsés, ha a vőlegény látja az arát
a szertartás előtt, nem?
Nem hiszem a szerencsében. A szerelemben hiszem.
Hát, mind ezért vagyunk itt.
De ha valaki annyit várt, mint én,
mit számít még pár perc?
Igaz.
Te jó isten!
Hát ennél szebbet egész Olaszországban nem láttam.
Úgy hiányoztál.
Gondolod, hogy tényleg összejön?
Igen, úgy gondolom.
-Jó. -Igen.
-Esküdni jó. -Te kis romantikus.
Inkább átöltözöm.
Inkább ne. Imádlak így, ahogy vagy.
Ó, ugyan már. Ne lődd el minden romantikapatronodat.
Hosszú nap áll még előttünk,
és tudod, hogy nem...
Te jó isten. Ó, Mitchell!
Mit műveltél?
Nem volt választásom. Megláttam a fotót, hívtam is a boltot.
De hát ezt csak nem vehetem fel!
Donato biztosított, hogy ez a ruha perfetto lesz mára.
Ő csak tudja.
-Csak a baj van veled, tudod? -Ezért jöttem.
Ejnye. Rossz vagy.
Ó, Viv!
Nézzenek oda!
Hát te igazán gyönyörű vagy.
Gondolod? Igen? Köszönöm.
Pazar.
Köszönöm. Te is az vagy.
Akkor mehet a nászmenet?
Ó, te jó ég.
-Ó, szia. -Ez a ruha!
-Aha. -Hogy szerezted meg?
-Mitchell. -Te jó ég!
Ennek a pasinak mindig van valami a tarsolyában.
Ugye?
Bruce még mindig nem veszi fel a telefont!
Sajnálom.
Uramisten!
Mind olyan gyönyörűek vagytok.
Te jó ég. Miért izgulok ennyire?
Nem, ez csak az esküvőpara.
Ez teljesen normális.
-Hát eljött. -Igen.
Férjhez megyek.
Minden nagyon jó lesz.
Elmondhatom, mennyire szeretlek titeket?
És soha elképzelni sem tudtam volna ennél jobb leánybúcsút.
Olyan jó, mert ennél jobbat nem tudtunk volna nyújtani.
Így van.
Messze túlteljesítettük a tervet.
-Ahogy szoktuk. -Bizony.
Öleljetek meg.
Jó, gyere.
Tudjátok, hogy ti vagytok életem szerelmei?
Ne! Ó, mi is imádunk.
Mindenkit imádok.
De idő van.
Lássuk azt a ruhát.
Bizony.
Ó, itt van.
Az igen!
Remélem, az enyém volt.
Igen.
Hát, az egyik az biztos nem az enyém volt.
Indul a mandolin.
De most már igazából.
Hát, itt vagyunk.
-Úristen. -Mi az?
-Mi baj?
-Szerintem hányni fogok. -Jaj, ne.
Hát tudod, ez mit jelent, ugye?
Nem, mit?
Terhes vagy.
Legalább is az én esküvőmön ezt jelentette.
Most komolyan. Én...
Ez őrület!
Fogalmam sincs, miért mentem bele.
Ennek semmi értelme.
Hát persze hogy nincs.
De nem érted? Pont ettől olyan fantasztikus!
Szeretni valakit, és hagyni, hogy szeressen, ennek van értelme.
Nézd meg magad. Nézz meg mindannyiunkat!
Nézd, min mentünk keresztül, és sikerült!
És te, Viv.
Te sosem mentél a nyáj után,
mert te mindig is a magad útját jártad, igaz?
Hallgass a szívedre, Viv!
És bízz benne!
Mert mindig a jó irányba vezet, jó felé!
Jól mondja, Nádszál.
Megérdemled a tündérmesés befejezést.
Úgyhogy menjünk.
Megdolgoztál érte. Gondold el, min mentünk át, míg ideértünk.
Így igaz! És már minden gondot magunk mögött tudunk.
Akadt egy kis gond.
Úgy tudtam, már ahogy kijött a számon.
Semmi baj. Csak tartunk egy picike szünet.
Szünetet?
Mi... Miért?
Mert eltűnt a pap.
Hogy eltűnt a pap?
Szerintem ez rossz ámen.
Jó, rendben, akkor majd én.
Mi van?
Levezénylem a szertartást.
-Komoly? -Igen. Összeadlak.
-Tessék? -Ez az!
Mire jó egy bírói cím,
ha még hülyét se csinálhatsz vele magadból a barátaid előtt?
-Gyertek, csináljuk. -Igen. Ez az.
Az esküvő megint van.
Elölről.
Szép mentés, bírónő.
Nem sejted, mennyire.
Oké? Akkor itt az idő.
Mehet.
-Oké. -Kezdődik.
-Mi? -Ez én vagyok. Bocsi.
Ez Bruce.
-Vedd fel. -Nem. Felhívom később.
Vedd fel!
Oké.
Bruce? Szia.
Folytassák, kérem. Folytassák.
Egy piccolo pillanat.
Megkaptam az üzenetedet.
És megkaptam a képeket is.
Rólad és a nudlifiúról.
Az nem az, amire gondolsz.
Mit akarsz? Hogy újabb szívrohamot kapjak?
-Ez a terved? -Nem! Nem, Bruce.
Ezzel még csak ne is viccelj.
Higgy nekem. Ha hazaérek, minden teljesen másképp lesz.
A mi kalandunk még nem ért véget.
Nem szabadott volna azt mondanom, hogy ne gyere.
Biztos?
Ha most egy csettintéssel helyrehozhatnám, megtenném.
Tényleg itt kéne lenned. Annyira gyönyörű.
Szerinted nem tolták túl egy kicsit a virágokat?
Tessék?
A virágok.
Szerintem ez kicsit túl sok.
Így mindjárt jobb.
-Ó, istenem! -Hát szia.
-Bruce! Te itt vagy. -Szia.
Ó, el sem tudom hinni!
Csak nem hagyom ki, hogy a kedvenc csajomat az oltárhoz kísérhetem.
Persze, csak ha nem szeretnéd jobban nudlit.
Megvan a száma, felhívjam?
A nyelved járjon, ne a szád.
Ő itt Bruce. Bocsi.
Ó, hála isten, Bruce itt van!
Hogy hivatalos legyen.
Szép ruha.
Tetszik?
Most találtam a szekrényben.
Nos, mindannyian itt vagyunk,
ami döbbenet,
és nem csak azért, mert az éjszakát a dutyiban töltöttük.
Döbbenet, mivel én 19 éves kora óta ismerem itt ezt a nőt,
és sosem hittem, hogy lesz olyan férfi,
akinek a kedvéért hajlandó lesz az oltár elé állni.
De van ilyen férfi.
És nagyon megérdemli ezt a különleges eredményt.
És azt, hogy elvegye az én kedves barátnőmet.
Először is...
Várj. Mondhatok gyorsan valamit?
Hát persze. Ez a te nagy napod.
Arthur, beszélhetek veled most egy kicsit úgy,
mintha nem ez a ruha lenne rajtam,
és mintha nem lenne két gyűrű a zsebedben?
Persze.
A helyzet az, hogy sosem vágytam rá, hogy feleség legyek.
A jegygyűrűről mindig azt gondoltam, hogy egy lánc.
Tudod, a korlátozások egy szemű lánca.
De nem láncol le az, ahogy téged én szeretlek.
Tudod, erre jöttem rá.
Ezért vagyok én itt ma veled.
Szeretlek, Arthur.
Szeretlek. New Yorkba akarok költözni veled,
sétálni akarok veled az utcán, a parkban akarok veled szeretkezni.
De nem a park koszos részén.
Tudod, a tiszta részen, a fákkal, a fűvel, és fecskendők nélkül.
Egymás nélkül éltünk le egy életet.
Most valahogy bele kell préselnünk egy életet abba, ami még nekünk hátravan.
Meg tudjuk csinálni.
Menni fog.
Téged választalak, Arthur Riley,
téged választalak.
Ma, és minden áldott nap.
Csókoljátok meg egymást!
Várjunk, nekem nem kéne mondanom valamit?
Ó, persze, bocs... Elragadott a hév.
Akkor most Arthur jön a záróbeszéddel, esküvel, bármivel. Rajta.
Nem akarsz feleség lenni, igaz?
Nem akarsz férjhez menni. Ezt mondtad, nem igaz?
Igen, azt hiszem, ezt, igen.
Egy részem azt hitte, hogy tényleg házasodni akarsz...
de álltatom magam.
Tudtam, hogy ez lesz.
Igen, tudtam.
Vivian.
Nekem nem kell a férj titulus.
És nem kell a házasság intézménye,
hogy tudjam, téged választalak mindennap.
Megkértem a kezed a húszas éveinkben,
mert veszettül szerelmes voltam beléd,
hogy tudtam, hogy veled akarom leélni az életem.
És a szerencse hozta így, vagy valami isteni beavatkozás,
de újra együtt vagyunk.
És vesszek meg, ha nem ugyanazt érzem.
De egy kicsit másképp.
Nem mintha kevésbé szeretnélek.
És azt hiszem, hogy egy kicsit jobban is értelek.
Te... mint ez a gyűrű... olyan vagy.
Egy teljes, tökéletes kör önmagadban.
És ha nem vagy mindig szabad, hogy a magad útját járd, ahol akarod...
...az már nem te vagy.
Én pedig téged szeretlek.
Ezt a tökéletes kört.
Ha nekifuthatok még egyszer...
akkor újra feltenném a kérdésemet.
Vivian,
teljes szívemből szeretlek.
Ez sosem változott, és nem is fog.
De muszáj tudnom.
Hozzám jössz nem feleségül?
Nincs, amit jobban szeretnék.
Meg kellett volna várnotok, amíg engedélyt adok.
Sohasem várnak az engedélyemre.
Szeressétek egymást mindig annyira, ahogy a mai napon.
Ezennel nem házastársakká nyilvánítalak benneteket.
-Ez az! -Igen!
Te jó ég!
Köszönöm.
Uramisten! Ő megért.
Köszönjük!
Sikerült!
Elértünk a végéig!
-Egy pillanat. -Mit akarsz?
-Gyere csak vissza! -Mi van?
Gyere vissza!
Várhatnánk egy percet?
Egy pillanat.
Az előbb mondtál valamit a házasságról,
amit sose hallottam tőled.
Aha.
Egy pillanatra leállhatnánk a zenével?
Komolyan gondoltad, hogy a szerelemnek van értelme?
Vagy ez csak duma volt?
Mitchell, biztos, hogy ez a jó alkalom erre?
Szerintem igen.
Hát jó, miért ne?
-Végül is ez is lehet jó alkalom. -Az is.
Lehet, hogy pár napja még csak duma lett volna.
De ma már nem.
Mert...
fiatalon olyan könnyű hinni mindenben, nem igaz?
Hogy tehetünk, amit csak akarunk, és hogy minden lehetséges.
De aztán így megöregszünk.
És az élet elcsendesít minket.
-De tudod, mit? -Mit?
A suttogás még ott van.
És ha nagyon odafigyelsz, hallani fogod, hogy megszólít.
Engem az utazás a barátnőkkel megszólított.
És szólt hozzám a sok műalkotás.
Emlékeztek?
És az együtt töltött pillanatok!
És a suttogás egyre hangosabb lett,
és egyszerre úgy tűnt, hogy talán minden lehetséges.
És most itt állok azzal a férfival, akit szeretek,
körülvéve a legjobb barátnőimmel,
és csak azt látom, ami előttem van.
-Tudni akarod, mit gondolok? -Igen.
Azt, hogy a szerelemnek van értelme,
és most kezdődik az életünk hátralévő része.
-Hát mégis mire várunk? -Én nem várok.
-Ó, te nem? Oké. -Itt vagyok.
Nem tudom, hogy ezt hogy lehet követni.
Nem kell követni, csak menni az árral.
És mindennap hálát adsz a sorsnak, hogy így lett.
Diane, még sohasem voltam nős,
mert még sosem találtam olyat, akivel ennek értelme lett volna.
El ne mozdulj!
Mi?
Arthur, a gyűrűt. Kéne a gyűrű.
De hát...
-Gratulálok! -Aha.
Köszönöm.
Jaj, ne!
Jaj, ne.
Ezt nem hiszem el.
-Diane... -Jó, igen!
Istenem. Igen. Igen.
Szerelmem értelme.
Hozzám jössz?
Eskü, nem azért kérdem, mert terhes vagyok.
Igen.
Még szép, hogy hozzád megyek. De most azonnal!
Te jó ég!
Gratulálok!
Hát, ez jó muri!
Diane, te őrült nőszemély,
mondd, elfogadod-e Mitchellt a te törvényes férjedül,
és szeretni és tisztelni fogod-e a mai naptól kezdve?
Naná.
Azt kéne mondanod, hogy „igen”.
Ó, oké.
Akkor...
azt mondom, hogy igen.
Jó, megfelel.
Bocsánat.
És Mitchell, te elfogadod-e Diane-t, és minden bűbájos eszementségét
a te törvényes feleségedül?
Igen, és alig várom.
Házastársakká nyilvánítalak benneteket,
csókoljátok meg egymást.
Sose várnak az engedélyemre.
Hé, főnök!
Egy hetvenes nő hogy csöppen bele abba, hogy férjhez megy?
FRISS HÁZASOK
Ráadásul Olaszországban!
Úgy, hogy a kezébe veszi a saját sorsát.
Jó ég!
Szeretlek. Szeretlek.
Hát ez mit művel?
Oké, fussunk.
Vagy inkább sétáljunk gyorsan.
Most mi van? Mit csinálsz, édes?
Szóval most lesz ez a nászút bigyula.
De azt akartam kérdezni,
hogy utána mit csinálunk?
Azt nem tudom, de egyet biztosan tudok.
Hogy nem fogjuk a sorsra bízni.
Nem ám!
Úgy szeretlek titeket!
KÖNYVKLUB A KÖVETKEZŐ FEJEZET
Magyar szöveg: Speier Dávid
A Coelho-idézet Simkó György és Piros Ákos fordítása.
A „burganyó” Tóth Tamás poénja.