„Keď som kráčal pustatinou tohto sveta,
zbadal som isté miesto, kde bol brloh,
a uložil som sa na spánok
a v spánku sa mi prisnil sen.“
Boh stvoriteľ...
Znovu chcem byť prorokom.
Ak medzinárodné finančné židovstvo
v Európe aj mimo nej
uspeje vo vháňaní
ľudí do svetovej vojny,
výsledkom nebude boľševizácia zeme,
a židovské víťazstvo,
ale vyhladenie židovskej rasy v Európe.
LONDÝN, 3. SEPTEMBRA 1939
DVA DNI PO VPÁDE NEMECKÝCH VOJSK DO POĽSKA
„Lekár žije.“
Ja.
Len mu zavolaj. Povedz, že nemôžeš prísť.
Londýn bude blázinec.
Človeku ako on nikto nič nehovorí.
Ale dnešok je nebezpečný.
Ostaň tu so mnou a počkáme na správy.
Zlé správy si ťa nájdu kdekoľvek.
Neodchádzaj, Jack.
Jednu vojnu sme prežili, Janie.
Znovu prežijeme.
Áno, to som ja.
Vlak evakuujúci deti na nástupišti jeden
hneď odchádza. Všetci nastúpte, prosím.
Toto je Londýn.
Stále neexistuje oficiálna reakcia
na premiérovo ultimátum,
aby boli stiahnuté všetky vojská.
Práve sme dostali potvrdenie,
že slovenské jednotky sa pridali k nemeckej invázii.
Vraciame sa k Symfonickému orchestru BBC,
kým vám prinesieme ďalšie správy.
Nejdem tam. Volala som do inštitútu.
Študenti ťa očakávajú.
Myslím, že voľnú hodinu zvládnu.
Práve dnes budú potrebovať stereotyp.
Postarám sa o seba.
Dr. Schur príde s morfiom do hodiny.
Alebo to bolo včera? Ja.
A tiež...
Príde vysokoškolský učiteľ z Oxfordu...
ktorého treba vzdelať o dochvíľnosti.
Kto je to?
Oxfordský učiteľ. Kto je to? -Profesor Lewis.
C.S. Lewis.
Ten obhajca kresťanstva? -Ja.
Má toho veľa čo obhajovať.
Papa, chcela by som priviesť Dorothy so sebou.
V takýto deň by nikto nemal byť sám.
Nebudeme sami.
Som si istý, že Dorothy
bude lepšie u nej doma.
A možno budúci týždeň.
A potom budúci týždeň a budúci týždeň.
Koľkokrát sa to musím pýtať?
Pamätáš si návštevu profesora Einsteina?
Samozrejme. -Ja.
Hovorilo sa o tom, že skutočnou známkou šialenstva
je robiť to isté zas a zas
a očakávať iné výsledky.
Takže najjasnejšou známkou zdravého rozumu
by bola schopnosť zmeniť názor.
Ja.
PODZEMNÁ ŽELEZNICA
Profesor Lewis?
Áno?
Anna Freudová.
Teší ma. -Aj mňa.
Veľa šťastia.
MORFIUM
Jofi, počuješ niekoho pri dverách?
Jofi?
Doktor Freud. -Profesor Lewis.
Myslel som si, že ste stratený. Alebo mŕtvy.
Čo je to za psa?
To je čau-čau. Je vysoko inteligentný.
Volá sa Jofi a je môj osobný asistent.
Naozaj? -Áno, naozaj.
Ja. Je so mnou na všetkých sedeniach.
Je aj môj emocionálny barometer.
Ako to?
Nuž, ak je pacient pokojný,
Jofi sa mi natiahne pri nohách.
Ale ak je pacient rozrušený, Jofi stojí pri mne
a nespustí z pacienta oči.
Ako si mám vysvetliť, že ušiel, keď ma zbadal?
Je aj úplný fanatik, čo sa týka dochvíľnosti.
Poďte ďalej, prosím.
Našťastie pre ňu, moja manželka cestuje so sesternicou,
takže som poslal našu gazdinú Paulu preč.
Paula? Je preč.
Poslal som ju nakúpiť do zásoby potraviny v konzervách.
Alebo v plechovkách, ako sa hovorí tu.
Lebo musíme byť vždy pripravení
a očakávať najhoršie. Však?
Áno, iste.
Áno. Veľmi sa ospravedlňujem, že tak meškám.
Všetky vlaky boli plné detí,
ktoré evakuujú na vidiek.
Boh ich žehnaj.
Ja.
Zrejme počúvate rádio.
Ja. Vždy počúvam rádio.
Považujem za praktické dostať varovanie,
než ma zasiahne bomba či strela.
Dnes mám niekoľko stretnutí,
takže naše musí byť krátke.
Možno by sme to mali odložiť.
Odložiť? Nakedy? Nazajtra?
Počítate so zajtrajškami, profesor? Lebo ja nie.
Iste. -Iste. Ja.
Vy Briti vždy hovoríte: „Ale iste, priateľu.“
Premýšľam prečo. Čo to znamená?
Neviem. Asi je to zvyk.
Ja. Zaujímavé. Zvyk.
Ja.
Máte krásny domov.
Ďakujem.
Ako dlho tu žijete?
Rok a štyri mesiace.
Moja dcéra Anna sa veľmi snažila
napodobniť náš domov vo Viedni.
Tiež nie ste rodák z tejto krajiny, však?
Mám pravdu?
Narodil som sa v Belfaste.
Ale som tu, odkedy ma poslali do internátnej školy
v deviatich rokoch.
Ja.
Všetci sa tak odhodlane snažíme zanechať svoju minulosť
a spomienky z detstva, nie?
Ale nikdy nás neopustia, však?
Ja.
Ani žiale sveta.
Nuž... Obávam sa, že toto...
nikdy nebude môj domov.
Nie.
Nikdy to nebude moja Viedeň.
Dielo tohto muža nám konečne umožní preskúmať
neznáme územie ľudskej mysle.
Jeho práca a výskum si získali pozornosť sveta
a priniesli vedecké uznanie do Rakúska.
Je mi veľkou cťou udeliť
Goetheho cenu doktorovi Sigmundovi Freudovi.
Ešte nikdy Goetheho cenu
nedali psychoanalytikovi.
Ešte nikdy v Nemecku psychoanalytikov nemali.
Tu je moja cena, v ktorej mám zaľúbenie.
Dobre...
Ja.
Doktor Freud, ste v poriadku?
Tu je moja cena, v ktorej mám zaľúbenie.
Môj obľúbený kvet... azalka.
Počkajte chvíľu.
Ja.
Ja!
Das ist gut. -Ďakujem.
Keďže máme tak málo času,
preberme, prečo som vám napísal.
Áno, moju knihu Pútnikov návrat.
Áno. Bola to satirická paródia
založená na Ceste pútnika, nie?
Od... Ako sa volá? Nehovorte mi to.
John Bunyan, správne? -Áno.
Ja. John Bunyan.
Bol to skutočný génius.
Ja. A myslím si, že vaša satira by bola skvelá.
Teda ak niekto ešte číta Johna Bunyana.
Chápem to tak, že to, čo som napísal, vás uráža.
Uráža ma ako?
No, moje satirizovanie vás postavou Sigmunda.
Nafúkaný, márnivý, nevzdelaný.
Asi som bol príliš zanietený.
Mrzí ma, ak to beriete ako osobný útok.
No nemôžem sa ospravedlniť za spochybnenie vášho svetonázoru,
keď úplne popiera ten môj.
A ten je?
Že existuje Boh.
Že človek nemusí byť imbecil,
aby v neho veril. A tí z nás, ktorí veria,
netrpia obsedantnou neurózou.
Naozaj? Nuž...
veľmi zaujímavé.
Dobre.
Zaujímavé. Viete, vašu knihu som nečítal.
„Keď som kráčal pustatinou tohto sveta,
zbadal som isté miesto, kde som našiel brloh,
a tam som sa uložil na spánok
a v spánku sa mi prisnil sen.“
John Bunyan.
Ja. Profesor Lewis, odpusťte, ale musím sa to opýtať.
Prečo ste sem prišli,
ak tak vášnivo nesúhlasíte s mojimi názormi?
Nie so všetkými.
Ako študenti sme hltali každú vašu knihu,
aby sme odhalili svoje skryté perverznosti.
Šokovalo ma zistenie, že ste vyhlásili
Cestu pútnika za dielo génia. To vážne?
Rozpor medzi Bohom a satanom?
Ale nepovedal som, na čej strane som, však?
Vždy ste trvali na tom,
že predstava Boha je absurdná.
Áno. -Tak prečo vás zaujíma,
čo si myslím, keď ste spokojný s nevierou?
Prečo som tu?
Prečo?
Zo zvedavosti.
Prečo by sa niekto s vaším vysokým intelektom
odrazu vzdal pravdy
a potom...
potom prijal absurdný sen, rafinovanú lož.
Čo ak to nie je lož?
Premýšľali ste niekedy, aké by bolo hrozné
zistiť, že ste sa mýlili?
Ani spolovice také hrozné ako pre vás, priateľu.
Nie.
Predtým ste povedali, že spochybňujete môj svetonázor.
Spochybňujete moju vieru v nevieru.
Je tak? -Áno, je.
Dobre. Wunderbar.
Vitajte v mojom brlohu.
Chvíľku.
Haló? Anna?
Už si profesora odplašil?
Ešte nie.
Onedlho. Asi.
Vráť sa k prednáškam.
Das ist gut. -Tak dobre.
Prajem ti pekný deň.
Jeho dcéra?
Neplatím školné, aby som počúval ju.
Nie je ani doktorka.
Prečo mám márniť čas počúvaním jej prednášky?
Nemáte, pán Hensell. Máte pravdu.
Nič sa nenaučíte.
Určite už všetko viete
o adolescentnom narcizme.
Hovorila si s otcom o dnešnom večere?
Vieš, že onedlho vstúpime do vojny, však?
To preňho nie je nič nové.
Nepoznám nikoho bojachtivejšieho.
Kedysi bol podľa teba očarujúci. -Áno?
Sotva si spomínam.
Dorothy, buď rozumná.
Som v Anglicku, nie? S tebou.
„Rozumné“ by bolo
aspoň žiť pod jednou strechou. Ako vo Viedni.
Ani deti to nechápu.
Nevedela som, že tvoj otec je taký útlocitný.
Mám prednášku. Príď neskôr.
Ako vždy.
Dobré ráno, páni. -Dobré ráno.
Môžeme začať?
Sadnite si, prosím.
Nie tam. To je transformačný gauč.
Opatrne. -Iste.
Môj kolega Erik Larson
mi dnes ráno volal,
aby mi povedal, že pozná vášho kolegu pána Tolkiena.
Áno. Sme blízki priatelia.
John Tolkien?
Brilantný. Génius.
Povedzte, čo presne sú Inklingovia?
Tak voláme našu literárnu skupinu na Oxforde.
Diskutujeme o našich prácach.
Najmä fantastická literatúra?
Často. Áno.
Väčšinu života som strávil skúmaním fantázií,
snahou dať snom zmysel.
A predsa v mojom veku...
už neviem, čo si myslím.
A uvážiac, ako málo času mi ostáva
v tomto cudzom dome, by som asi mal začať
skúšať dať zmysel realite. Nech už je to čokoľvek.
Možno je to nakoniec všetko sen.
Strašidelné.
Dáte si pohárik?
Nie. Ďakujem.
Ja si jeden dám, lebo ho potrebujem.
Ja.
Ste si istý?
Whisky.
Tak teda whisky. Ja.
Vďaka. -Ja.
„Všetko, čo vidíme alebo sa nám zdá, je iba sen v sne.“
To napísal Edgar Allan Poe.
A zbláznil sa. Takže buďte opatrný.
Ja.
Pokoj.
Povedzte, to vaši rodičia
do vás vštepili túto rozprávku o viere?
Nie.
Moja viera sa skončila s mojím detstvom.
Pochoval som ju spolu s matkou, keď som bol malý.
Pokračujte.
Môjho otca sužoval žiaľ,
nebol schopný ho spracovať alebo brať ohľad na ten náš.
Jeho jediné riešenie bolo poslať nás do Anglicka
do internátnej školy.
To bola asi moja najväčšia životná trauma.
Väčšia než vojna.
Len samé more a ostrovy.
Veľký kontinent sa potopil.
Ako Atlantída.
Jack, neviem sa dočkať, až to uvidíš.
Ale potom mi dal na narodeniny môj brat Warren
ten najkrajší dar, aký som kedy dostal.
Nový svet.
Vytvoril les v plechovej nádobe od sušienok.
Bolo to to najkrajšie, čo som kedy videl.
Mach, konáriky, kamienky, kvety.
Keď som to zbadal,
stvorilo to túžbu,
akú som ešte necítil.
Ten pocit som nazval radosť.
Stále ho tak volám.
Ja.
A podľa vás to bola vnútorná túžba po stvoriteľovi?
Áno. -Ja.
Vravíte, že vás k radosti priviedla nádoba na sušienky.
Alebo plechovka na sušienky. Správne?
Ďakujem.
Ja. -Áno.
Zaujímavé.
Prost.
Áno, naše najhlbšie túžby nie sú nikdy uspokojené, však?
Alebo ani rozpoznané.
V nemčine sa to volá „Sehnsucht“.
Znamená to „túžba“.
Zažil som tú túžbu,
keď som bol malý chlapec.
Silnú túžbu kráčať lesmi.
Sigmund!
Sigmund, stoppen!
Sigmund!
Nikdy som sa nebál.
Nikdy som nebol smutný, že otec zmizol alebo sa vytratil,
lebo som bol konečne sám v tmavých lesoch.
V tých tmavých lesoch,
ku ktorým ma to vždy ťahalo.
Kde som bol najviac zmierený so sebou a so svetom.
Ja.
Kiežby bol môj otec so mnou chodil lesmi.
Preto hľadáte božskú postavu otca.
Ak niečo, tak to spôsobilo,
že sa otcom vyhýbam.
Normálny vzťah otca a syna.
Chlapcova láska, zbožňovanie a obdiv voči otcovi
sa zmenia na rozpoznanie otcových nedokonalostí
a na ešte silnejšiu túžbu
nahradiť a zabiť toho starého bastarda.
Však?
A váš vzťah s vaším otcom?
Nuž, prinajlepšom to bolo...
trpké sklamanie.
Rovnaký hnev, aký cítite k Bohu, ktorý nič nerobí.
Želanie, aby Boh neexistoval,
môže byť rovnako silné ako viera, že existuje.
Dobré.
Plynová maska.
Nemôžem v tom dýchať. -Poďme!
Nemôžem ísť ďalej. -Neopustím vás.
Nebuďte blázon. -Dajte mi ruku.
Pustite ma. Som v poriadku.
No tak. -Som v poriadku!
Tak dobre.
Dolu do pivnice, prosím.
Tadiaľto do pivnice.
Pokračujte.
Pokračujte. Dolu do pivnice. Ďakujem.
Poďme.
Profesor Lewis?
Ste v poriadku?
Boli ste vo vojne, ja? Vo vojne?
V pechote. -Nadýchnite sa.
Hlboký nádych, ja? Sústreďte sa na mňa, ja.
Sústreďte sa na mňa.
Tak. Nádych.
Výdych.
Nádych.
Výdych.
To je ono. Dobre.
Falošný poplach.
Nič sa nedeje.
Smiem povedať, že vyzeráte ako doma?
Hovorí sa tomu ocenenie umenia.
Pre mňa je to ako skúmanie jaskynnej maľby. Čo je to?
Boh oznamuje Jozuemu, že mu odovzdal Jericho,
než sa to stane.
Ja?
Príbeh o milosrdnom Samaritánovi.
A?
Svätý Roch a jeho noha.
A jeho pes.
Toto?
Obávam sa, že netuším.
Svätá Brigita.
Patrónka mníšok.
Nie, to nie je svätá Brigita. -Tak kto potom?
Svätá Dymphna. To by ste mali vedieť.
Vďaka, otče.
Vráťte sa domov. Falošný poplach.
Ospravedlňujeme sa. Nie sú tu žiadne bomby.
Čo? Nechápem.
„Ospravedlňujeme sa. Žiadne bomby.“
Ja?
Čo by robil, keby tu boli? Posielal sústrastné oznámenia?
Ja.
Takto zabúdame.
Týmto obranným humorom.
Napísal som o humore knihu. -Áno, čítal som ju.
My Angličania berieme humor vážne.
Anglický humor
je pre mňa ako cudzia reč.
Áno, súhlasím. -Ja.
Príklady boli trochu klinické.
Vtipy pevne zachytené ako mŕtve žaby.
A potom rozpitvané.
Takže moja metodológia je chybná?
Nie, nie.
Len vaše vtipy. Nie sú vtipné.
Ale použil som klasické ilustrácie.
Dovoľte mi zamyslieť sa. Áno.
Dvaja židia pred kúpeľmi. -Ja.
Jeden žid hovorí druhému: „Dal si si vaňu?“
A druhý... povie...
povie...
Čo povie?
„Prečo? Chýba jedna?“
Presne tak!
Ja.
Lebo dať si vaňu znamená okúpať sa
a „Dal si si vaňu?“ znamená aj to, či ju zjedol.
Ja, je to príklad mimézis.
Viete, rozpornosť. Naše myšlienky v rozpore s činmi.
Asi také vtipné ako obesenie.
Čože?
Poďme.
Cítim sa dotknuto. Hovoríte, že nemám humor?
Haló?
Max?
O koľko neskôr?
To je dosť vážne.
Ja, mám strašné bolesti.
Mám bolesti. Potrebujem liek.
Max?
Ma...
Môžem nejako pomôcť?
Nie, ďakujem.
Po zničení celého poľského letectva
silami Luftwaffe
sa počet vojenských a civilných obetí
odhaduje už na viac ako 20 000.
Vraciame sa k hudobnému programu.
Vypnite to.
Dvadsaťtisíc mŕtvych iba za dva dni.
Je takmer nemožné to pochopiť, však?
To bude jeden z tajomných Božích postupov.
Premýšľam, čo by na to povedali vaši Inklingovia.
Úplný nezmysel, Weldon. Nič také neexistuje.
Je to fyzické ochorenie.
Cítim to vždy, keď vojdem dnu.
Knižničná hrôza? Prestaň.
Nikto iný to necíti, keď vstúpite do knižnice
a ovládne vás...
hrôza z množstva neprečítaných kníh?
Nie. Práve naopak. -Nová téma.
Kto číta? -Ja mám novú kapitolu.
Tak teda Tolkien.
48. kapitola.
Najprv si objednajme prvú rundu.
Zázrak. Kupuje môj brat.
Warnie.
Páni, to isté? -Áno, prosím.
Tolkien, znovu ovplyvňuješ môjho brata?
Ja? Nie. Nikdy.
Čo Weldon?
Vždy bol ateista. -Fanatický.
Ako by práve on...
Ako by práve on zo všetkých
mohol brať Bibliu doslovne?
Je to fiktívna antológia mýtov a legiend.
Jack, keď čítaš mýty o bohoch,
ktorí prídu na zem a obetujú sa,
ich príbehy ťa dojmú,
kým ich čítaš kdekoľvek okrem Biblie.
To je nezmysel a ty to vieš.
Pohanské mýty sa rodia skrz Božie sebavyjadrenie.
Ale mýtus o Kristovi,
to je Boh vyjadrujúci seba skrz seba.
A viac ako mýtus z toho robí to, že...
Kristus kráčal po zemi medzi nami.
Jeho smrť mení mýtus na pravdu.
A mení životy všetkých, ktorí v neho veria.
John, si vzdelanec.
Nemáš záväzok voči pravde?
Áno. Rovnako ako ty.
Tak si urob výskum. Preskúmaj dôkazy.
A to som urobil.
Žiadna kniha nebola v bezpečí,
od súčasných vedeckých prác až 1 600 rokov do minulosti
počnúc „Sinajským kódexom“,
najstaršou zachovanou rukopisnou kópiou Nového zákona.
„Matúš, 400 n. l.“
Jack?
Je čas ísť spať.
Dobrú noc.
Čo také fascinujúce čítaš?
Bibliu? -Áno. Čítala si ju?
Citovali mi ju.
Často je zbraňou, však?
Stvorenie.
Adam a Eva?
Neveríš tomu naozaj, však?
Že boli skutoční?
Verím, že nezáleží na tom, čo si myslím.
To je úľava, lebo som si istá,
že tam píšu, že človek nemá byť sám.
Poď.
To hovorí tvoja kniha.
Desíš ma, Jack.
Niet sa čoho báť.
Je to len taká malá domáca úloha.
Som presvedčený, že nech sú evanjeliá čokoľvek,
nie sú to mýty.
Nie sú... dosť umelecké.
Sú nedotiahnuté.
Väčšina Ježišovho života
je pre nás úplne neznáma.
A autori tvoriaci legendu? Nikdy by to nedovolili.
Veríte existencii Krista
pre zlé rozprávačstvo?
O Kristovej existencii niet pochýb. Iba o tom, kým bol.
O tom mužovi písali jeho súčasníci
a historici. Dokonca aj H.G. Wells,
ktorého skepticizmus konkuruje tomu môjmu,
uznal, že tu bol človek.
Táto časť príbehu nemohla byť vymyslená.
Ja, o tom, že Kristus bol človekom, sa nehádam.
Ako Mohamed alebo Budha.
Prepáčte. Čo vravíte?
Že nepochybujem, že Kristus bol človek
ako Mohamed alebo Budha.
No iba on si vravel Mesiáš.
Panebože.
Aj to, že dokáže odpúšťať hriechy. Absurdné, však?
Profesor Lewis, prosím, pomôžte mi vstať.
Ste v poriadku? -Áno.
Nikdy mi nebolo lepšie.
Danke.
Profesor Lewis,
možno mi môžete pomôcť niečo pochopiť.
Je to rébus, záhada, pre ktorú
som už dlho hrozne zmätený.
Iste, áno.
Prečo by som mal brať Kristovo tvrdenie, že je Boh,
vážnejšie ako mnohých pacientov, ktorých som liečil
a tvrdia, že sú Kristus?
Prosím, poučte ma,
lebo môj skromný názor je,
že tí úbohí nešťastní pacienti
boli všetci pomätení blázni.
Takže musím usúdiť, že vy a vaši priatelia,
a, áno, ten tesár z Nazareta,
musíte byť všetci trochu...
Ale to je iba môj skromný vedecký názor.
Čo ja viem?
Dovoľte mi zareagovať.
Našli ste jediného človeka,
ktorého vnímanie reality bolo inak zdravé?
Nie.
Haló?
Anna?
Ja. Ďakujem.
Chamberlain.
...s oznamom, že ak sa nám neozvú
do jedenástej hodiny,
že sú pripravení ihneď
stiahnuť svoje vojská z Poľska,
bude medzi nami vojnový stav.
Musím vám teraz povedať,
že žiaden taký záväzok nebol obdržaný
a v dôsledku toho
je táto krajina vo vojne s Nemeckom.
A tak sa to začína.
Znovu.
Sú to zlé veci, proti ktorým budeme bojovať.
Hrubá sila, zlá viera... -Rozhovory nevyšli.
...nespravodlivosť, útlak a prenasledovanie.
Som si istý, že proti nim zvíťazí to správne.
Toto je koniec premiérovho vyhlásenia.
Anna?
Je ti dobre?
A ja že mimo Viedne budeme v bezpečí.
Nevieme, ako Hitler zareaguje.
Opusti krajinu. Zajtra.
Dovoľ mi pomôcť, kým je čas. Prosím.
Kam by som šiel? -So mnou do Londýna.
Ja neviem. Musím myslieť na Annu.
Nikdy neopustí Viedeň.
A ty neopustíš jeho.
A čo ty?
Obávam sa, že je čas. Pre deti.
Hoci musím uznať, že súhlasím s tvojím otcom.
New York tiež nie je pre mňa.
Kiežby som ťa videla
na Madison Avenue v dobrej spoločnosti.
Šla by si do Londýna?
Dobrý večer.
Sigmund Freud?
Nerob to.
Volám sa Dr. Ernest Jones. Som britský občan.
Som blízky známy kancelára von Schuschnigga.
Ustúpte. -Som Sigmund Freud.
Nie. -Anna!
Čo? -Môj otec je veľmi chorý.
Čo to robíš? -Vezmite mňa!
Viem všetko, čo robí. Budem užitočnejšia.
Tak teda dobre. -Počkať. Teraz buď ticho.
Ak vezmú teba, nikto nebude v bezpečí.
Tu máš...
Ak nebude žiadna nádej.
Slečna Freudová, môžeme?
Dámy. Páni.
Dovidenia.
Páľ!
Ja, 12 hodín sme čakali.
Rozmýšľam, prečo ju pustili. -Neviem.
Možno pre nich nebola užitočná. Pre gestapo.
Je to nevinná osoba.
Keď ju pustili, podplatil som, koho bolo treba,
aby sme opustili krajinu.
A to okamžite, pretože niečo
ma schytilo pod krk a dovlieklo ma to
tak blízko k rodinnej tragédii,
že som sa konečne prebral.
Prebudil som sa, keď som odrazu rozpoznal
tvár beštie.
Monštra.
Dejiny sú plné monštier.
Súhlasím.
A všetky žijú šťastne a spokojne
v každom jednom z nás.
Nie je tak? Ja.
Dybbuk. Beštia v temnote.
A strašiak. Tíško.
Prichádza strašiak.
Nechoď k nemu príliš blízko. Chytí ťa, ak môže.
Ale už je neskoro, priateľu.
Pretože sme si vybrali žiť naše vzácne životy
v dusivom dyme pálenia kníh
a tlejúcich uhlíkov našej nenávisti.
Nie, neexistuje...
Niet úniku pred beštiou, priateľu,
pretože beštiou je naša morálna istota.
My sme mor. My sme hladomor a smrť.
My sme apokalypsa.
Ja.
A vo svojom vysokom veku
som ohromne vďačný, že sa nedožijem
ďalšieho Adolfa Hitlera.
Vďakabohu.
Prepáčte. Čo vravíte?
Vychovávala ma prísne katolícka pestúnka,
ktorá ma v nedeľu brávala do kostola.
Svätá Dymphna.
Bola mi ako matka.
Môj otec bol rovnako oddaný svojej viere.
Čo to bolo?
Nechajte ma!
Musíš sa modliť za otca, aby mohol ísť do neba.
Žiadne nebo neexistuje.
Pre vás nie. -Choď!
IHNEĎ!
Nemodli sa za mňa! Nikdy! Sigmund!
Ja.
Bojujúce biblie, ja?
„Milujme svojich blížnych ako seba samých.“
Mám tu papier, čo podpísal
nemecký kancelár Herr Hitler.
Práve ste ho počuli v rádiu,
váš milovaný premiér... pán Chamberlain.
Ja. Presne to isté povedal minulý rok
po mníchovskej kríze. Pamätáte si to?
Ako povedal, aby sme šli naspäť pokojne spať?
Áno. Vďaka, ja.
„Nech je jasné, že za našich čias bude mier.“ Ja.
Vďaka, áno.
Tak milujme svojich blížnych ako seba samých.
Aká nádherne naivná
imbecilná nereálnosť to bola.
Ja jednoznačne nesúhlasím.
Samozrejme, že nesúhlasíte. Musíte nesúhlasiť, však?
Inak by sa celá štruktúra vašej detinskej viery
rozpadla na hromadu trosiek, však?
Tak ako sa celá Európa
onedlho zmení na hromadu trosiek, ja?
Čo by sme mali robiť?
Mali by sme nastaviť druhé líce.
Poliaci vítajú tanky a gestapo, áno.
A lietadlá, keď... Luftwaffe...
keď bombardujú ich budovy
a vraždia ich deti. Áno, prečo nie?
Nastavte druhé líce. Prosím.
Neviem, či je to náhoda,
ale mne sa zdá, že sám Ježiš...
Áno, dobrý tesár z Nazareta, nariadil...
Píše sa to tu v Biblii.
Matúš, 18. kapitola.
„Veru, hovorím vám,
že ak nebudete ako deti,
nevojdete do nebeského kráľovstva.“
Nádhera.
„Trpte, deti, aby ste prišli ku mne.“
Zdá sa mi, profesor, že nikdy nie sme dosť zrelí,
aby sme čelili hrôze, že sme sami v temnote.
Ale viera...
Na jeden svetlý žiarivý okamih...
viera urobila svet našou škôlkou,
detskou ohrádkou.
Ľudstvu môžem ponúknuť len jedno slovo.
Dospej.
Mizerná operácia úst.
Zle sediaca protéza.
Vždy sa bojím, že...
si vykýchnem zuby.
A potrebujem svoj liek.
To tá protéza.
Anna ju volá „monštrum“.
Ale...
Musím ju umyť a potom...
jej zavolať, aby ju prišla upraviť.
Kedy príde domov vaša žena?
Iba Anna sa jej môže dotknúť.
To ani vaši lekári? -Nie.
Moji lekári nie.
Hlavne oni nie.
Papa.
Sigmund.
Pomoc!
Keby nebolo jeho,
určite by som bol umrel.
Ja.
Vidím v tom strašný humor.
Dr. Sigmund Freud so svojou orálnou obsesiou
konečne neschopný slova.
To je vtip.
Môže byť nejaký lepší?
Možno nie.
Ale keby to bol vtip,
kto by ho podľa vás povedal?
Vy ste povedali vtip. Váš prvý.
Haló?
Dr. Schur.
Kde ste?
Deti sa nemusia vojny nutne báť.
Namiesto utekania
k nej môžu bežať s primitívnym vzrušením.
Skutočným nebezpečenstvom nie je to, že dieťa môže reagovať šokom.
Ale že sa násilie sveta
môže stretnúť s násilím v dieťati.
Je to váš otec.
Ďakujem.
Dr. Schur nepríde. Viní premávku.
Nevie sa dostať do mesta.
Vraj zavolá o môj predpis
do lekárne.
A chceš, aby som prišla domov?
Samozrejme.
Chcem ťa tu. Preto ti volám.
Ibaže... Predtým si nepovedal...
Mám hrozné bolesti. Potrebujem liek.
Papa...
Mysli raz namiesto nej na mňa.
Núdzová situácia.
Môžete zrušiť moju hodinu, prosím?
Z piatich plánovaných prednášok za dva týždne
ste zrušili dve
a dnes odchádzate v polovici tretej.
Je to nevyhnutné. Otec má silné bolesti a potrebuje ma.
To aj my!
Môžete zavolať zdravotnú sestru.
To nechce.
Pri všetkej úcte,
dostane váš otec vždy všetko, čo chce?
Doktor, rovnako ako všetci
poznáte dôležitosť otcovej práce,
okrem toho, že vytvoril vašu aj moju profesiu.
Takže áno, dostane všetko, čo chce.
Ak s tým máte problém... -Problém máte vy.
Volá sa to porucha vzťahovej väzby.
Robiť z rodičov modlu po puberte nie je cnosť.
Je to nutkanie.
Nuž...
vďaka za analýzu.
Takže vaša dcéra učí.
Áno. Mala aj
súkromnú psychoanalytickú prax pre deti.
Najprv som sa obával, že nasledovaním mojich šľapají
nezanechá Anna žiadne vlastné stopy.
Dúfal som, že to bol môj vlastný narcistický strach.
Zamotané siete, ktoré pletieme,
keď si cvičíme klamanie.
Áno, Anna je oddaná vede.
A vám. Zdá sa.
Máte fotografiu manželky?
Pravdaže. Ale nie tu.
Prečo? Ste ženatý? -Nie.
Žijete s niekým?
So ženou či mužom?
Prepáčte?
Či s niekým žijete. So ženou alebo mužom?
Alebo vás homosexualita pohoršuje? Ak áno, prečo?
Homosexualita nie je nemorálna.
Prečo?
Zmysel pre morálku u muža vytvára strach
a ten strach pochádza z kastračného komplexu.
Takže ženy sa nemajú čoho báť? -Presne.
Bez tohto strachu nemožno na tieto impulzy reagovať.
Tak ako sa na ne reaguje?
Tradičnými vzťahmi
s manželmi a otcami.
Ste chodiaci rozpor.
Som človek.
Chyby sú mi vlastné.
A som hlboko poškodený.
A niet pochýb, že škodím ostatným.
Anna?
Si v poriadku?
Áno. To nič.
Hovor.
Bojím sa o otca.
Musím nájsť lekárnika.
Je tvoja mama... -Je preč.
Nemá nikoho.
Niekto tu musí byť. -Ja.
Lekárne zatvárajú skôr, ako aj ostatní.
Najprv ich obvolajme. -Nájdem nejakú cestou domov.
Tak pôjdeme spolu.
To určite nie.
Bernbridge sa nemýli.
Ak tvoji pacienti prejavujú takúto závislosť,
diagnostikuješ im poruchu vzťahovej väzby.
Toto je moja povinnosť. Prečo to nechápeš?
Povinnosť nie je to isté ako poslušné otroctvo.
Dorothy, je to môj otec.
Áno.
A čo ešte?
Nezhoršuje fajčenie stav vašich úst?
Zhoršuje.
Zhoršuje to všetko. Lebo umieram.
Hnijem. Rozkladám sa. Všetci umierame,
hnijeme a rozkladáme sa.
Ale som pevne rozhodnutý
tešiť sa a mať pôžitok z poslednej sexuálnej rozkoše, čo mi ostáva.
Lúčim sa s tebou, moja falická a análna fáza,
a vraciam sa k tebe, moja orálna fáza, nech už je to čokoľvek.
Zvláštne. Hovoríme spolu tak dlho
a toto je prvá zmienka o sexe.
Bravo. Skvelé pozorovanie. Áno.
Ale myslím si...
Myslím, že vaše vymedzenie je priúzke,
lebo ja používam pojem „sexuálny“ na všetky interakcie
prinášajúce potešenie, ja?
Malé dieťa sajúce matkin prsník.
Veľký Sigmund Freud sajúci bradavku cigary. Ja.
Sexualita je prameňom
všetkého šťastia, priateľu.
Šťastie je aj o mnohom inom.
Sex je iba jedným z mnohých potešení daných nám od Boha a...
a, úprimne, nie najtrvalejším.
Netrvalo vám ani minútu zapojiť do sexu Boha.
Fascinujúce.
Napriek vašej cirkevnej propagande
si myslím, že sme urobili značný pokrok
v odkrývaní a prekonávaní toho, čo potláčame.
Pokrok?
Prešli sme od sexu ako témy, o ktorej sa nehovorí,
k tomu, že nevieme hovoriť o ničom inom.
Akoby sme ho vynašli.
Možno sme to urobili. Ja.
Áno, psychoanalýza je v podstate sexuálna.
Áno. Infantilizujeme to, meníme to na klamstvo,
že sex za akýchkoľvek okolností je úplne normálny a zdravý.
Sexuálny kódex je
v Starom a Novom zákone:
sex majú zdieľať dvaja ľudia,
ktorí sú si navzájom oddaní.
Výborne. Dobre.
Myslím si, že vaša Biblia je bestiár sexuality.
Ja, bestiár. Jej encyklopédia.
Pomôžte mi uviazať zásteru, dobre?
Ja, bestiár.
Ja.
Kde mám cigaru? Niekde som ju nechal.
Viete, je to zaujímavé, lebo vy dobrí ľudia
si vždy vyberiete tie špeciálne verše z Biblie,
ktoré podporujú vašu vlastnú mravnú zaujatosť.
Nie je tak?
Ako: „Žiaden sex pred svadbou, prosím.“
Smiešne.
Nie je to iba naivné, ale podľa mňa
aj zbytočná sadistická krutosť.
Ako poslať mladého muža, aby zahral svoj prvý koncert
s veľkým orchestrom,
keď na svojej pikole hral
iba sám vo svojej izbe.
Ja. Dajte tie veci do drezu.
Samy sa neumyjú, však?
Čakal by som, že potreba závislosti od mužov
spôsobí, že sa ženy úplne vzdajú sexu,
najmä keď hovoríte, že homosexualita nie je nemorálna.
Nuž, možno je to u lesieb iné.
Ako to?
Neviem.
Možno sa to bez kontroly stáva postupne nestabilnejším.
Ale nie homosexuáli?
Nie. Ich stav má inú príčinu.
Nerozumiem.
Čo je príčinou, že je žena lesba?
Jej otec.
A čo váš otec?
Už sa z toho nedá vycúvať.
Môj otec a ja... To je zaujímavý príbeh.
Môj otec a ja
sme sa zmierili, než zomrel.
Bol to...
dobrý človek.
Ja?
Čo nemohol poskytnúť emocionálne,
vynahradil finančne.
Podporoval moje životné dielo.
Áno. A teraz žijem so svojím... s mojím bratom Warrenom.
Voláme ho Warnie.
Len s bratom?
Je to komplikované.
Áno, to zvyčajne je, však?
Povedal som, že som bol vo vojne. -Nepovedali.
Ukázali ste mi to.
Vždy to napokon vedie k vojne, však?
Neviem.
Ja.
Jack, v poriadku?
Pripraviť sa.
Spojenie sa prerušilo. Ideme vpred.
Asi by som mal mať fotku nejakej mladej herečky.
Mám len moju mamu.
Keby som ešte mal mamu, asi urobím to isté.
Tu je večera.
Lewis...
niečo mi sľúb.
Ak sa mi niečo stane...
postaraj sa o moju mamu.
A ak sa niečo stane tebe,
urobím to isté pre tvojho otca.
To je rozkaz.
Koľko si z toho dňa pamätáte?
Málo až nič. Bol som...
Od začiatku to bol chaos.
Bol to môj posledný raz na bojisku.
Jack, v pohode? Poďme!
S Paddym sme sa dostali na územie nikoho.
Jack!
Jack! Nemôžeme tu ostať!
Pom...
Pomoc!
Pomoc! Prosím, pomôžte!
Pomoc!
Prosím, pomôžte!
Lewis? -Áno. Je tam.
Chcela som vás vziať tancovať.
Asi nám bude musieť stačiť piknik tu.
Pani Moorová?
Je mi to veľmi ľúto.
Iste.
Vaša návšteva pre mňa veľa znamená.
Listy, ktoré ste mi písali po Paddyho smrti,
ma držia blízko pri ňom.
Toto nosil pri sebe.
Kúsok šrapnela, čo ho zabil,
je stále v mojej hrudi.
Príliš blízko srdca, aby ho vybrali.
Jack,
musíme si pohovoriť o niečom vážnom.
Povedali ste mi o sľube,
ktorý ste si s Paddym dali.
Je to milé gesto,
ale... Nepotrebujem strážneho anjela.
Možno vyzerám staro, ale...
Nie, vy...
Práve naopak.
Správna odpoveď.
Nehovoriac o tom, že neverím na anjelov.
Alebo závislosť od niekoho okrem seba.
Tak sa na to nepozerajme ako na stráženie.
Volajme to priateľstvo.
Súhlasím.
Priateľstvo.
Matka vášho priateľa.
Dal som sľub.
Ako dlho ste v tomto vzťahu?
Nenazval by som to vzťahom.
Každé puto medzi dvoma ľuďmi je vzťah.
Koľko má rokov?
Pani Moorová mala niečo po štyridsiatke.
Má pani Moorová krstné meno?
Janie.
Bola podľa vás Janie atraktívna žena,
keď ste ju spoznali? -Bola to matka priateľa.
O to väčší dôvod považovať ju za atraktívnu.
Mužov, ktorí stratia v detstve matky,
často priťahujú zrelšie ženy.
Odmietam, čo naznačujete,
a môj osobný život vás naozaj nemá čo zaujímať.
Naozaj?
Ale vaša konverzia áno.
Fascinuje ma to.
Ja.
Žili ste s ňou... s Janie...
keď ste boli ateista,
tak by som chcel vedieť, či vaša konverzia
alebo trauma z boja
spôsobila vaše novonájdené panictvo.
Nebudem o tom viac diskutovať.
Môj... osobný život je... presne to. Áno.
Ako si želáte.
Ale to, čo mi ľudia povedia, považujem za omnoho menej zaujímavé
ako to, čo sa mi rozhodnú nepovedať.
Naozaj výnimočné.
Dovoľte.
Zdravím. Pomôžem vám?
Obávam sa, že to dnes asi nikto.
Je tu slečna Freudová?
Nie, obávam sa, že nie. Ona...
Kto je to?
Tu Ernest, Sigmund.
Ahoj, Ernest.
Dr. Ernest Jones.
Jack Lewis. Teší ma.
Nechám vás s vaším doktorom.
On nie je môj lekár.
Prejdem sa. Nadýcham sa vzduchu. Áno.
To je dobré.
Zoberte so sebou Jofiho.
Poď ďalej.
Iste.
Poďme do záhrady, než sa zotmie.
Jesenné večery sa krátia.
Áno. Vďaka.
A ideme.
Tak, Ernest, čomu vďačím za návštevu?
Povedali mi o...
prvotriednom psychoanalytickom zariadení,
ktoré vzniká v meste zvanom Bury.
Je to blízko Manchestru.
Bude to fakultná nemocnica.
Ty... Neočakávaš, že pocestujem
vo svojom stave, však?
Nie.
Myslel som na Annu.
Ja?
Veľmi by ju tam chceli.
Bola by tam vo väčšom bezpečí. -Ja.
To je jedna vec.
Čo je druhá?
Pozvali ma tam na fakultu.
Ja?
Snažíš sa o profesionálny vzťah s Annou
alebo ide o osobný vzťah?
To by bola Annina voľba, nemyslíš?
Čo si myslíš ty?
Prosím... Môj otec prežíva zdravotnú krízu.
Ihneď potrebuje pomoc.
Mrzí ma to. Lekárnik už odišiel.
Môžete ho zavolať späť? Môj otec je Dr. Sigmund Freud.
Ten sexuológ?
Veľa šťastia vám obom. Prepáčte.
Naznačila ti Anna nejako,
že by mala záujem o vzťah?
Nie, ja... Strávil som
s ňou veľmi málo času tak spoločensky.
Ja? -Len si myslím, že by pre ňu
bol iba prínosom...
širší okruh profesionálnych a osobných známostí.
Okrem mňa?
Nie, ja... Nechcel som naznačiť...
Nie, pravdaže nie.
Možno by sme si mohli
znovu pohovoriť, keď si to premyslíš.
To nie je potrebné.
Takže s ňou môžem hovoriť?
Nie.
Smiem vedieť prečo? -Áno.
S Annou máme dohodu,
že nebude zvažovať žiaden vzťah,
kým obaja neusúdime, že je to vhodné.
Máš o 20 rokov viac ako Anna. Ona je stále mladé dievča.
Je primladá na prežívanie
sexuálnych pocitov. Preto.
Sigmund.
Čo?
Čo to hovoríš?
Čo to...
Čo to hovoríš, Sigmund?
Anna strávila roky liečbou pre... komplex.
Komplex, ktorý dokazuje,
že je schopná normálneho sexuálneho správania.
Nechcem o tom hovoriť.
Komplex, ktorý najčastejšie pramení
z nezdravej vzťahovej väzby s otcom.
Nechcem o tom hovoriť!
Nechcem hovoriť o ničom!
Odíď!
To bolo pred 20 rokmi.
Prosím, počkajte tu.
Dr. Schur.
Tu Anna Freudová.
Potrebujem vašu pomoc.
Anna. -Lekárne sú zavreté.
Nebolo kam inam ísť. Potrebuje liek.
Poďte ďalej.
Ďakujem.
Dorothy. Asi budúci týždeň.
Ďakujem, Dr. Freud.
Nerob to.
Čo by som sa mohla opýtať?
Moje terapie sú len moje.
Nájdi si vlastného terapeuta.
Vyzeráš trochu rozrušene.
Premýšľam, o čom ste mohli hovoriť.
Musí byť praktické žiť na poschodí nad terapeutom.
Môžem povedať to isté, keď máš ty tak blízko mňa.
Veľmi výhodné.
Ale premýšľam, čo vzbudilo takú fyzickú reakciu.
Všetko spojené s tebou a vôbec nič.
Takže to vie.
Vie to.
Sophie, pozri, ako chodí.
Chytí ťa.
Skúsme to ešte raz.
Áno, tie vedia letieť.
Áno.
SIGMUND FREUD ODLOŽENÉ
Nedá sa pred ním ujsť.
Tadiaľto, Jofi.
Už sa s vami Jofi doprechádzal?
Áno.
Videli sme oznam o vašej prednáške.
Odložená na neurčito.
No tak. Komm zu Papa.
Jofi.
Prepáčte. Myslel som si...
Nie, to moje ústa. Ja, mám rakovinu ústnej dutiny
a zápach hniloby nie je príjemný.
Ja.
Nie, neušiel od vás.
Ušiel odo mňa. Ušiel pred zápachom smrti.
Obávam sa, že už nie som jeho najlepší priateľ.
To je život.
Ja.
Hej! Chcem vám niečo ukázať!
Pomôžte mi. Vďaka.
Chcem vám ukázať Moma. Ja.
Viete, kto je Momus? -Momus? Nie.
Momus je boh.
Grécky boh, ktorý kritizoval ostatných bohov Olympu.
Robil si z nich žarty
pre ich absurdnú hlúposť.
Za to, že nás stvorili. Že stvorili ľudstvo.
Takže ho vyhnali.
Momus musel žiť s nami.
S ľuďmi.
Ja. -Povedomá téma.
Ja.
Stal sa smutným bohom.
Bohom satiry a irónie.
Ako toto? Pozrite sa na to.
Ako by ste nazvali zarytého neverca,
ktorého stôl a pracovňu stráži
myriada bohov a bohýň? -Zberateľ. To som.
Som zberateľ. To je smutná irónia môjho života.
Som vášnivý neverec
posadnutý vierou a uctievaním.
Pradávnymi vierami vrátane tej vašej. Ja.
Majú podobný koncept.
Správne a nesprávne, dobré a zlé, voľba medzi nimi.
Ja. -Veru.
Ja.
Potrebujem vreckovky.
Ste v poriadku?
Čo sme to vraveli? Áno...
Áno, dobro si vyberáme.
A váš Boh, ktorý stvoril dobro, alebo čokoľvek to je,
musel stvoriť aj to zlé.
Ja?
Dovolil, aby Lucifer žil. Aby sa mu darilo.
No logicky ho mal zničiť.
Mám pravdu?
Popremýšľajte.
Boh dal Luciferovi slobodnú vôľu,
čo je to jediné, čo umožňuje dobro.
Svet plný bytostí bez možnosti voľby
je svet strojov.
Nie Boh, ale ľudia
vytvorili väzenia a otroctvo a...
bomby.
Utrpenie človeka je vinou človeka.
Čo?
Utrpenie človeka je vinou človeka!
Ja, počujem, nie som hluchý.
To je vaše ospravedlnenie
a vysvetlenie bolesti a utrpenia?
Sám som si privodil rakovinu?
Alebo je moja smrť pomsta Boha za nevieru?
Povedzte. -Neviem.
Neviete?
Profesor Lewis, som šokovaný.
Neviem a ani to nepredstieram. To...
To je tá najzložitejšia otázka, však?
Keby bol Boh dobrý, urobil by všetky bytosti
dokonale šťastnými. Ale my takí nie sme.
Takže Boh...
Bohu chýba dobrota.
Alebo moc.
Alebo... oboje. Ja neviem.
Neviete.
Nuž, konečne.
Robíme pokroky.
Čo ak nás Boh chce zlepšiť trápením?
Aby sme zistili, že šťastie...
skutočné šťastie, večné šťastie...
môže prísť len skrz neho.
Ak je potešenie jeho šepotom,
bolesť je jeho megafónom.
Ja.
Áno.
Som si istý,
že ten anjelský miništrant, Adolf Hitler,
ktorý bol v jeho kostole každé nedeľné ráno,
by s vami určite súhlasil. Ja. Jednoznačne.
No ja s vami súhlasiť nemôžem.
Hovoríme inými jazykmi.
Viete, vy veríte v zjavenie. Dobre.
Ja verím vo vedu a rozum.
Nemá to nič spoločné.
Je tu aj diktatúra hrdosti.
Prečo viera tvorí priestor pre vedu,
ale veda odmieta priestor pre vieru?
Prosím. Lámete mi srdce.
Aká priestranná a príjemná
bola Galileova cela, keď pápežovi
povedal, že slnko neobieha okolo sveta,
ale je to naopak?
Hlúposť vedúcich osobností cirkvi je ľahký terč.
Presne! Lebo sa skrývajú za svoju nevedomosť.
Vy sa skrývate za vašu nevedomosť! Ja za moju!
Všetci to občas robíme. Tak...
Pretože sme ľudia.
Lebo sme stratili našu odvahu
a našu dôveru v seba.
Ako často si hovoríme: „Boh je záhadou.
On... My sme malí, on je mocný.
Napísal to Boh. To je Boží plán.“
Ja, niečo vám ukážem.
Boží plán.
To bola moja dcéra.
Sophie.
Moja najdrahšia.
A zomrela na španielsku chrípku
v 27 rokoch.
Bola matkou.
A manželkou.
A môj malý vnúčik.
Bol nám odobratý.
Keď mal päť rokov, zabila ho tuberkulóza.
Päť rokov.
Ja.
Aký úžasný Boží plán...
zabiť malého chlapca.
Niečo vám poviem.
Kiežby tá rakovina rozožierala môj mozog
namiesto líca a čeľuste...
a halucinoval by som o Bohu
a pomstil by som sa mu.
Mizerní pokrytci.
Na tomto svete je toľko bolesti.
A to je Boží plán?
Je to tá istá fantázia, akú mám vždy.
Sme na koni.
Jeho rodina neznáša moju.
Mstí sa za nich.
Nemôžem utiecť.
Rytier prichádza bližšie. Bližšie.
Potom ma pobozká...
všade, kde krvácam.
Jeho tvár pri mojej.
Jeho pery blízko mojich,
červené a mokré.
Šepká...
„Povedz mi vaše rodinné tajomstvá.“
Aká pokročilá je vaša rakovina?
Je to neoperovateľné.
A je to len otázka času.
Koľko je toho času?
O tom rozhodnem ja.
Dr. Schur a ja máme dohodu.
A nepozerajte sa tak na mňa, profesor Lewis.
Viem, čo si vy ľudia myslíte o samovražde. Že je to zlé
a je to hriech.
To je. -Ja.
Pozrite sa tam.
Vidíte, že peklo je už tu.
Povedali ste to manželke? -Nie.
Tiež verí tej vašej poverčivosti.
Anne?
Anne? Nie, tá vie, že zomriem, ja.
Že sa plánujete zabiť?
Nie. Prečo jej mám spôsobovať bolesť?
Chránite ju
alebo sa bojíte, že by vás odhovárala?
Naozaj ste vytrvalý, však?
Skutočný konvertita. Ako polepšený alkoholik.
Máte ešte otázky?
Lebo som unavený.
Áno.
Vlastne mám.
Tu je to v poriadku.
Je Anna vydatá? -Nie.
Som prekvapený.
Pre nikoho z nás nie je jednoduché zvoliť toho správneho partnera.
Myslíte pre Annu.
Máte pre mňa otázku, profesor Lewis?
Dr. Jones dnes...
Dr. Ernest Jones?
Áno. Chcel vidieť Annu, nie vás.
Naozaj?
Áno.
No načo by jej bol partner,
keď má všetku potrebnú stimuláciu?
Máte pre mňa otázku? -Áno. Stretáva sa s niekým?
S mužom, ženou, oboma?
Keďže sme prirodzene bisexuáli.
S jej učením a praxou
nemá čas na vzťahy.
Okrem vás.
Máte veľké šťastie.
Najmä vzhľadom na to, že jej jedinej
dovolíte dotknúť sa vašich úst.
Je to odborníčka.
Lekárka?
Povedal som vám, že je členkou Psychoanalytickej spoločnosti.
Nemusia byť členovia doktori?
Existujú výnimočné prípady.
Vezme moju ruku,
núti ma dotýkať sa ho.
Tam...
a tam.
Anna predniesla prácu, ktorá bola prijatá veľmi dobre.
To musela byť. Aká bola téma?
Sadomasochistické fantázie.
Ujdem, ale rytier je veľmi silný.
Chytí ma.
Poviem mu, aby ma potrestal.
Ibaže teraz som chlapec.
Tieto fantázie
boli založené na liečbe Anniných pacientov?
Založené na jej vlastnej analýze.
A kto ju analyzoval?
Pýtam sa, kto ju analyzoval.
Ja.
Rytier vezme chlapca do náručia.
Nie.
Prosím.
Už žiaden rytier. Nie si chlapec alebo dievča.
Si moja dcéra. Rozumieš?
Prečo? -Musíme s tým prestať.
Je to pre nás oboch príliš bolestivé.
Nemôžem ti s tým pomôcť.
Poslal by si ma za niekým iným?
Nie, nemôžem ti pomôcť... -Papa, potrebujem ťa.
Buď pokojná. Nie. -Potrebujem ťa!
Anna, nepotrebuješ ma.
Počúvaj... -Prosím.
...potrebujem ťa! -Prosím.
Potrebujem ťa.
Prosím.
Áno, všetko je dobré.
Presne tak.
Dobre.
To je moje dievča.
Dobre.
Potrebujem tvoju pomoc.
Všetko je dobré.
Máte ešte otázky?
Áno.
Ale nedovolím si ich položiť.
Len vám pripomeniem vaše skoršie postrehy,
že psychoanalýza je vo svojej podstate sexuálna
a čo ľudia povedia, je menej dôležité ako to, čo nemôžu.
Robíte to zakaždým, viete?
Čakám na ďalšie vysielanie správ.
Prečo hudbu iba nestíšite, no vypnete?
Pretože odmietam byť manipulovaný.
Všetka hudba mi znie ako hudba v kostole. To preto.
Moja námietka voči nej je,
že zľahčuje emócie, ktoré už cítim.
Myslím si, že sa ich bojíte vôbec cítiť.
To je vaša konečná diagnóza? Fascinujúce.
Nie je to všetko. Nie.
Tiež si myslím, že ste strašne sebecký
a kladiete svoju bolesť nad bolesť tých, ktorí vás milujú.
Klamete sám sebe,
mysliac si, že môžete ovládať smrť
tak, ako ovládate svoj svet a svoju dcéru.
Veríte, že môžete...
oklamať svoj strach
ukrývaním sa za stolom vo svojej pracovni plnej bohov.
Ale...
pravdou je, že ste vydesený.
Pochopiteľne. No aj tak vydesený.
Ja.
Všetci sme vydesení.
Ja.
Vy... Dnes poobede,
keď znelo varovanie pred leteckým útokom.
Pamätáte si tú sirénu?
Rozhodne ste sa nesprávali ako muž,
ktorý si užíva posledné dni
na tomto strašnom svete, však?
Tak kde bola tá vaša viera?
Kde bola vaša radosť, že sa stretnete s milovaným stvoriteľom?
Zmizla.
Prečo?
Lebo viete, napriek tej sebaochranárskej zaujatosti
a svojim rozprávkam,
že neexistuje.
Ja.
Skrývate svoje pochybnosti.
Skrývate svoje spomienky na vojnu.
Ale vo svojej podstate...
ste zbabelec.
Všetci sme zbabelci
pred smrťou.
Achbože...
Bože... -Zavolám lekára.
Nie. Žiadna nemocnica ani lekári.
Len doneste uteráky. -Uteráky? Áno.
Vyberte tú prekliatu vec von.
To tá protéza. Vyberte ju.
Len... -Ja...
Dajte dnu prsty. Ja. -Ja...
Ja. -Nejde to.
Len prehltnem.
Ono...
Mám ju.
Bože. Doneste vodu. -Iste.
Pozrite sa na to.
Chcete si ľahnúť? -Ja, danke. Ja.
Nuž, „monštrum“ takmer vyhralo.
Malý sviniar.
Dopekla so všetkým.
Čo môžem urobiť?
Len choďte.
Nie. Ostanem, kým niekto nepríde.
Odíďte, prosím.
Nehovorte. -To by sa vám páčilo, však?
Už žiadne hovorenie.
Panebože.
Bombardéry.
Transportné lietadlá. Naše.
Bál som sa.
Aj ja.
Čo sme si mysleli?
Bolo šialenstvo čakať, že vyriešime
najväčšiu záhadu všetkých čias.
Existuje ešte väčšie šialenstvo: vôbec o tom nepremýšľať.
Zavolám vám taxík.
Nie, prosím.
Radšej sa k stanici prejdem.
Nadýcham sa.
Je to tá istá socha, ktorá bola v kostole?
Ja.
Na polici máte katolícku sväticu.
Áno, svätú Dymphnu z Írska.
Bola svätou patrónkou šialených a stratených.
To dáva zmysel.
Vlak späť do Oxfordu odchádza o hodinu.
Dobre.
Áno.
Veľmi ma mrzí, že som vás sklamal.
Nie. To ja som urazil vás.
Nepovedal som urazil, ale sklamal.
Moja predstava Boha sa neustále mení.
Otriasa ňou znovu a znovu.
Ale aj tak... Cítim, že svet je ho plný.
Je všade. Inkognito.
A to jeho inkognito je veľmi ťažké odhaliť.
Skutočný boj je snažiť sa ďalej.
Prebudiť sa.
Ostať prebudeným.
Jeden z nás je blázon.
Ak máte pravdu vy, budete mi to môcť povedať.
Ale ak mám pravdu ja, nikto to nikdy nezistí.
Pomôžte mi vstať.
Iste.
Ja.
Smrť je taká nespravodlivá ako život.
Dovidenia, profesor Lewis.
Znovu sa stretneme. Možno.
Ak Boh dá.
Než pôjdete, chcem vám niečo dať.
Mám pre vás knihu.
Ďakujem.
Tak dobre.
Neotvorte to do Vianoc.
Dobre.
Nuž, priateľu, auf Wiedersehen.
Dovidenia.
Jeho výsosť, kráľ Juraj,
hovorí z Buckinghamského paláca.
Teraz sa vrátime k Symfonickému orchestru BBC.
Profesor!
Slečna Freudová? -Som tu.
Ste v poriadku? -Mám liek.
Čaká vás, ale je v poriadku. Naozaj.
Nemusíte sa obávať.
Som rada, že ste tu boli.
Zdá sa, že ste návštevu prežili.
„V krutom zovretí okolností
nemykol som sa a neplakal.
Pod ranami osudu
moja hlava krvavá je, no nesklonená.“
„Za týmto miestom zloby a sĺz
týči sa iba hrôza tieňov.
A predsa hrozba rokov
nachádza a nájde ma nebojácneho.“
Nuž, všetko dobré nám obom.
Musím ísť. Čaká na mňa.
Anna.
Mrzí ma to.
Určite to máme urobiť?
PÚTNIKOV NÁVRAT
Chybou za chybou človek odhalí celú pravdu.
Sigmund Freud ukončil svoj život s pomocou Dr. Schura
o tri týždne, 23. septembra 1939.
Založením psychoanalýzy
významnými teóriami o správaní navždy zmenil
modernú psychológiu a západnú kultúru.
C.S. Lewis sa preslávil rozhovormi v BBC
o kresťanstve počas 2. svetovej vojny. Cez vojnu
dal domov deťom evakuovaným z Londýna.
Deti sa stali jeho inšpiráciou
pre Kroniky Narnie.
Anna a Dorothy
spolu žili v londýnskom dome ďalších 40 rokov.
Za svoju prácu získali uznanie.
Anna sa považuje
za zakladateľku psychoanalýzy detí.
Freud sa údajne stretol s mladým nemenovaným oxfordským učiteľom
krátko pred svojou smrťou.
Nikdy nezistíme, či to bol C.S. Lewis.
Preklad titulkov: Zuzana Jánošíková