JEG ER MORDEREN
Frøken Pauline, åbn døren!
Jeg er nøgen, hr. Pistole. Madeleine er ude.
De skylder mig 3000 franc for fem måneders husleje.
Betal, eller jeg slår døren ind!
Jeg slår døren ind...
Kom ind.
- Det var bedre. - Jeg kan forklare det.
- Jeg kommer for at få mine penge. - Sæt Dem venligst ned.
- Har De en bil? - Ja, en lille Citroën.
- Nogle lejere her betaler husleje! - Har den stået ubrugt i to måneder?
- Ja, da jeg brækkede benet. - Åh! Hvilket ben?
- Det der. Prøver De at skifte emne? - Nej da.
- Betalte De afgift i de to måneder? - Nej, jeg brugte den ikke.
I juli og august boede vi her ikke. Madeleine og jeg var i Østfrankrig.
Lejligheden stod tom. Den stod "ubrugt". Så vi kan trække 1200 franc fra.
Jeg ved, De er en skikkelig mand. Jeg holder meget af Dem.
- Vi skal nok betale de 1000 franc. - 3000 franc!
- Jeg taler til Deres gode hjerte. - Nej!
Gem Deres forsvarstale til retten, min gode advokat.
Men De har ret, jeg er så skikkelig, at jeg får Dem smidt ud på stedet.
- Vent! Ved De, hvor Madeleine er? - Det er mig underordnet.
- Hun er hos Montferrand. - Hvem er Montferrand?
De ved da heller ikke noget! Montferrand er landets største teaterproducent.
Madeleine skal medvirke i hans nye stykke, 'Suzettes prøvelse'.
- Hvor længe har De været advokat? - Et år.
- Og De har aldrig ført en sag? - Jo. Det har jeg da lige gjort.
Hør, jeg giver Dem 48 timer, men hvis ikke De betaler på mandag...
- Madeleine! - Kommer De nu igen efter penge?
- Er det da mig, der skal betale? - Det kunne vi godt bruge.
Jeg går til politiet.
- Hvor er mænd dog afskyelige. - Hold Dem endelig ikke tilbage!
- Hun er noget oprevet, hr. Pistole. - Og jeg er fortvivlet!
Fire gange er jeg kommet for at få min husleje. Fire gange!
- Fik du ikke en rolle? - Jo, som stuepige. 10.000 om måneden.
- 10.000 franc! Hvad er der så i vejen? - Hvad tror du?
Han blev så glad for mig, at han ville se mig to gange om ugen.
- På teatret? - Nej, dit fjols!
I sin ungkarlelejlighed. Avenue Frochot.
Det bliver mere end 1000 franc i timen.
Beklager, men jeg har ikke regnet timelønnen ud.
Jeg afslog. Og da jeg rejste mig op for at gå...
Hvad?
Han kastede sig over mig, holdt mig fast og kyssede mig.
- Jeg skreg, vi kæmpede. - Du godeste.
Han væltede mig omkuld på sofaen. Jeg bed ham.
Han skreg op. Han havde et vildt blik, som om det morede ham.
Som om det ophidsede ham.
Jeg løb væk, så hurtigt jeg kunne.
Stakkels Madeleine. Sikke en oplevelse.
- Hvorfor kommer du først nu? - Jeg gik hjem.
Jeg havde brug for at sunde mig og tænke.
Jeg føler kun væmmelse og fortvivlelse.
Og jeg troede, at jeg endelig fik en rigtig rolle i et godt stykke.
Det vigtigste er, at du sagde nej til at blive det svins elskerinde.
Du fik ikke en rolle, men har så en kæreste til at trøste dig.
Ja, jeg har André. Han er helt anderledes.
- Han ser mig ikke som elskerinde. - Nej, desværre. Er han seriøs?
- Han kunne godt hjælpe med huslejen. - Han er flad.
- Arvingen til Bonnard Dæk? - Hans far er nærig.
- Hvorfor arbejder han ikke? - Han gider ikke.
Men det gør jeg, og han betaler mig tilbage efter sin fars død.
- Er han døende? - Ikke rigtig.
Velhavende sønner! De sidder bare på deres flade.
Pauline, vi mødte André sammen, og han blev forelsket i mig.
Det er ikke pænt at bære nag.
Der er aldrig nogen, der lægger mærke til mig.
Det passer ikke.
Nogle kvinder oplever kærligheden, andre hører om den. Jeg er hende, der lytter.
Jeg er den, man betror sig til. Som i tragedier.
- André. - Goddag, kære Madeleine.
- Kom ind. Pauline er her. - Hun er på vej ud. Goddag.
- På grund af mig? - Nej, jeg har en aftale.
Boutrin, den luskede forretningsmand nede på anden, har brug for en advokat.
- Pas på, han har måske en sofa. - Bare rolig. Jeg kan også bide.
Kom med, vær ikke bange.
- Hvad er det med at bide og sofa? - Ikke noget af betydning, heldigvis.
Madeleine, jeg er som en skoledreng, der længes efter at gøre dig lykkelig.
Dine følelser for mig gør mig himmelhenrykt.
- Men jeg har mere til dig. - Hvad dog?
Et liv i overflod. Det glæder mig, at du åbner, når jeg ringer på.
- Men alligevel... - Jeg elsker dig også uden tjenestefolk.
- Det kan vente, til vi bliver rige. - Vibliverrige.
- Er din far død? - Hva'? Nej, stakkels mand.
- Undskyld. - Han bliver 100 år.
- Vi må skaffe penge på en anden måde. - En anden måde?
Tyveri? Afpresning? Falskmøntneri?
Det står meget værre til, end du tror. Jeg har en gæld på 400.000 franc.
Det, jeg får af far, rækker kun til det, jeg spiller op på væddeløbsbanen.
Nu hvor jeg elsker dig, kæmper jeg med at lægge bånd på mig selv.
- Det misklæder dig ikke. - Jeg elsker dig, men må holde igen.
- Hvorfor? - Du skal ikke lide under mit rod.
Jeg kan ikke gifte mig uden god økonomi.
Undskyld jeg spørger, men har du aldrig tænkt på at arbejde?
Hos Bonnard Dæk? Nej! Jeg har ikke hørt om andet hele mit liv.
- Der findes andet end dæk. - Ja, men jeg lever kun for én ting.
- At elske dig. - Det er ikke særligt indbringende.
- Derfor ser jeg kun en eneste løsning. - Hvilken?
Et godt giftermål.
- Hvad? - Med en vis Berthe Courteil.
Hun får fem millioner i medgift. Min far har sagt ja.
Han betaler min gæld og spytter en million til i kassen.
Giv mig også en invitation, når du er i gang!
Hvad betyder det, så længe det er dig, jeg elsker?
Jeg beder dig ikke om at få en rig elsker. Så jeg ofrer mig.
Her er min forlovede. Eller hende, jeg skal giftes med.
- Går du allerede rundt med hendes foto? - Ja, for at berolige dig. Se her.
- Tror du, jeg kan elske sådan en? - Den stakkel.
En bryllupsrejse på tre uger. Måske bare to.
- Og så planlægger vi vores nye liv. - "Vores nye liv"?
Ja, du flytter til Passy så hurtigt som muligt.
Der har Courteil en ejendom. Mine kommende svigerforældre.
De giver os femte sal. Vi er fem minutter fra hinanden.
Vi kan ses og spise sammen hver eneste dag. Det perfekte liv.
Jeg vil endelig kunne elske dig uden bagtanker. Hvad skal du lave i aften?
- Ikke noget. - Jeg spiser hos Courteil.
Men jeg vil se dig bagefter. For at glemme det offer, jeg gør for din skyld.
- Ikke noget kys? - Jeg vil ikke forsinke dig.
Åh, du godeste.
- Jeg kan være her 20:30. Passer det? - Ja. Farvel så længe.
Jeg elsker dig.
Vi ses, frøken Pauline.
André strålede som en sol.
Han skal giftes med fem millioner og tager mig som elskerinde.
André er en sjover. Du havde ret. Det var tåbeligt af mig at elske ham.
Jeg har lyst til at gøre ende på mit liv.
Det er som at vente på et tog, der aldrig kommer.
Jeg har været ulykkelig i 24 år. Min karriere står i stampe.
"Tålmodighed er en kunst, som læres tålmodigt."
- Du kunne også gøre en ende på det. - Det ser jeg ingen grund til.
- Hvorfor ikke? Var du nede hos Boutrin? - Han bliver anholdt.
- Jeg var den 14., der bød sig til. - Der ser du. Og kærligheden?
- En ødemark. - Og du vil stadig leve?
- Jeg vil gerne prøve. - Jeg er en dårlig skuespiller.
Du er en dårlig advokat, og vi skylder fem måneders husleje.
I morgen står vi på gaden.
Madeleine...
- Hvad laver du? - Lad os gøre en ende på det.
Hold nu op. Det er en smuk dag, og jeg har to sandwich.
Med skinke. Og du vil gøre en ende på det? Du vil bestemme for meget.
Undskyld, Pauline. Jeg er bare så trist.
Gas, elektricitet, sidste rykker...
- Goddag. - Goddag. Er De Madeleine Verdier?
- Nej, hun står der. - Hvad skylder vi Dem?
Jeg er ikke inkassator. Mit navn er Brun, kriminalpolitiet.
Frøken, passer det, at De i dag havde en aftale hos hr. Montferrand i Neuilly?
Ja.
- Så De hr. Montferrand? - Ja. Hvorfor?
- Han døde mellem klokken 15 og 15:15. - Er Montferrand død?
- Vidste De ikke det? - Nej da. Han døde vel af en blodprop.
- Hvorfor det? - Han er så lidenskabelig og fyrig.
- Kendte De ham godt? - Jeg så ham to gange, det var nok.
Montferrand døde måske af en blodprop, men han fik også en kugle i hovedet.
- Den var ikke ufortjent. - Madeleine!
- Havde De så stor foragt for ham? - Nej. Det er kun noget, hun siger.
Montferrand havde lovet hende en rolle, men trak i land. Det er alt.
Offerets tegnebog er også forsvundet.
En sum på 300.000 franc, betalt til Montferrand i formiddag -
- med hans bogholder som vidne, er forsvundet.
Motivet for forbrydelsen synes at være tyveri.
Frøken, sagde Montferrand, at han ventede nogen, da De forlod ham?
- Nej. Vores samtale endte hurtigt. - Hvorfor?
Det begyndte at blive mørkt.
- Klokken 14:20? - Vi havde ikke mere at tale om.
Det siger vi så. Jeg ønsker Dem en fortsat god dag.
Vi kommer nok til at forstyrre Dem igen. Især Dem, frøken Verdier.
Som vidne i sagen må De ikke forlade Paris.
Kære frøkener, på snarligt gensyn.
- Jeg sagde, det nok skulle gå. - Meget morsomt.
En mand overfalder dig. En time efter er han myrdet. Guds straf!
- Tror du? - Ja.
Du bliver indkaldt som vidne. Vidner tjener 12 franc om dagen.
Der bliver talt om dig i retten, du kommer i avisen.
Kalder du det god omtale? Fin sandwich. Hvor har du købt den?
I Rue Monsieur-le-Prince.
- Har du stadig lyst til at dø? - Nej. Tag din hat på.
- Hvor skal vi hen? - I biografen.
- Og André? - Han ser mig kun som sin elskerinde.
Det er forbi. Han ser mig aldrig igen.
Jeg har besluttet mig, Pauline. Jeg vil have succes, penge, anseelse.
Jeg bliver en stor skuespiller. Og jeg bliver gift. Hvis jeg vil!
- Ja? - Godaften.
Politiet. Jeg har nogle spørgsmål.
Angående de to unge damer på sjette etage.
Det undrer mig ikke. Kom indenfor.
Portnersken er hjemme...
Portnersken er ude...
DÅRLIGT SELSKAB
L'intransigeant, først med historien!
Sidste afsløringer om mordet på Montferrand.
L'intransigeant! Tak, frue.
Jeg tænkte, det kunne være et vigtigt bevis.
I allerhøjeste grad. Udmærket. Flot arbejde, hr. Brun.
- Og hendes veninde, frøken... - Pauline Mauléon.
Hvordan var hun under Deres afhøring?
To gange forhindrede hun frøken Verdier i at svare. Hun er afgjort indblandet.
Uhørt. En ung 20-årig kvinde, dannet og køn...
- De sagde, hun var køn, ikke? - Meget. Skuespiller.
Og hun opsøger en producent for at dræbe og berøve ham.
- Hvad er der, Trapu? - Intet.
At dømme efter deres lejlighed er de ludfattige.
Men er pigebarnet ikke forlovet?
Ifølge portnersken, fru Jus -
- får hun indimellem besøg af en vis André Bonnard.
Men de skulle have brudt forbindelsen på dagen for forbrydelsen.
Og der er vidneudsagnet fra Montferrands tjener.
Hvor er det vidneudsagn, Trapu? Ubegribeligt!
Her er det.
Klokken 14 viste han frøken Verdier ind til offeret, hr. Montferrand.
Klokken 14:20 havde han et ærinde.
Og da han kom hjem klokken 15:30, fandt han Montferrand skudt.
Hvad siger De til det, Trapu?
Montferrand var en skørtejæger med mange elskerinder.
Et klassisk jalousidrama. En krænket ægtemand...
- Der myrder konens elsker? - Det er en mulighed.
Og bagefter stjæler 300.000 franc? Så tænk Dem dog om.
- De bad om min mening. - Det fortryder jeg.
Jeg er så godt som sikker og er enig med Dem, Brun.
Vi står med en række hændelser, som peger på den unge dame.
- Hvad tid er hun indkaldt? - Klokken 16:15.
Hun kommer om 15 minutter, hvis jeg må udtrykke min mening.
- De har ikke længere brug for mig. - Ikke for øjeblikket, hr. Brun.
Montferrand blev myrdet lørdag. I dag er tirsdag, og vi har gerningsmanden.
- Eller gerningskvinden. Sagen er løst. - Hvis De mener det.
Hvad er der med Dem, Trapu? Er det blæren igen?
Nej, hr. I den henseende går det meget bedre.
Men jeg deler ikke Deres begejstring. Beviserne mod den unge dame -
- får mig til at frygte endnu en juridisk fejltagelse.
Tak for Deres bekymring, men denne gang er jeg påpasselig.
Jeg ser helt bort fra min personlige mening og dømmer med velberåd hu.
- Vis hr. Palmarède ind. - Er De sikker på det?
Jeg sagde, jeg er objektiv, Trapu.
Hr. Palmarède.
Min kære Gustave.
Hvad? Ikke noget kindkys?
Du står ikke over for en ven, men undersøgelsesdommeren.
- Jaså. Og din kone? - Det vedkommer ikke dig.
- Sæt dig, og svar på mine spørgsmål. - Javel.
- Du kendte Montferrand, ikke? - Jo, det ved du.
Og i april købte du en ejendom i Neuilly af ham til otte millioner.
Ifølge jeres aftale skulle du betale ham -
- en livrente på 500.000 franc årligt.
Det har jeg selv fortalt dig.
Montferrand var kun 62 år. Han var ved godt helbred.
Så du skulle efter alt at dømme betale i mange år.
Indrømmet, hans pludselige død er den lykkeligste begivenhed i mit liv.
- Du siger det selv. - Gustave, hvad hentyder du til?
Du er det menneske, der har størst gavn af Montferrands død.
Jeg kan derfor ikke længere lede efterforskningen af denne sag -
- uden at spørge dig, hvad du lavede sidste lørdag.
Sidste lørdag...
- Jeg spiste frokost hos dig. - Har du vidner?
Dig.
Mig? Jeg tæller ikke. Jeg kan ikke afhøre mig selv.
- Vores koner, dine tjenere, portneren. - Godt. Jeg indkalder dem.
Indkald også din hund. Den lå for mine fødder og kan bevidne det.
- Ingen morsomheder, hr. - Så du spiste frokost hos mig.
- Ja. - Skriv det, sekretær!
Hvad tid tog du af sted?
17:30. Vi spillede jo bridge hele eftermiddagen.
- Er du sikker? - Er du ved at blive senil?
"Er du ved at blive senil?"
Skriv ikke det! Og husk på, du står over for en embedsmand i funktion.
Hr. Dommer, mistænker du mig for at have myrdet Montferrand?
Det er min pligt at gøre det. Du tjener 7,5 millioner på Montferrands død.
For pokker! Klokken 17, inden vi kørte, serverede din kone te for os.
- Montferrand blev myrdet klokken 15. - Hvor ved du det fra?
- Øh... Det står på alle forsider. - Godt. Du har et alibi.
- Men man kan benytte en mellemmand. - Hvordan det?
Du kan have hyret nogen. En lejemorder.
Stakkels Gustave, du burde gå på pension.
- "... på pension." - Skriv ikke det! Og du er en idiot.
- Det kan De skrive. - Sig ikke den slags i embeds medfør.
Så er det nok, Palmarède. Se mig i øjnene, og svar mig.
Var du, ja eller nej, indblandet i mordet på Montferrand?
På ingen måde. Jeg sværger, hr. Dommer, på din kones liv.
Tak. Jeg vidste det, men måtte høre det fra dig selv.
Men gå nu. Jeg vil ikke spilde tid på uskyldige.
Trapu, få Palmarède til at underskrive sit vidneudsagn.
Og hent frøken Madeleine Verdier.
- Hvem er frøken Verdier? - En hemmelighed.
Men med hende spilder jeg ikke tiden.
- Intet alibi? - Det tvivler jeg på.
- Åh, den pige. - Kender du hende?
Nej. Men hvis hun gjorde det, siger jeg tak for 7,5 millioner.
Frøken Verdier.
Goddag, d'herrer.
Og tilmed lige til at spise. Undskyld mig.
Frøken Verdier, mig en glæde at hilse på Dem.
Hvis min ven Rabussets antagelser skulle være korrekte -
- kan De regne med mig til Deres dages ende. Mit kort.
- Af sted med dig. - Jeg forlader dig i henrivende selskab.
Husk middagen i morgen. Alibiet for min næste forbrydelse.
- På gensyn, frøken. - Ud med dig.
- "Arkitekt, entreprenør ..." - Sæt Dem ned, frøken.
- Tak for at møde op. - Det gør jeg gerne for 12 franc.
Godt. Hvor længe har De været i forbindelse med Montferrand?
Jeg mødte ham første gang sidste torsdag på Varieté-teatret.
Jeg er skuespiller, han fik mit navn og min adresse.
- Han inviterede mig hjem til sig. - For at tilbyde Dem en rolle?
- Det... kan jeg ikke huske. - Så tænk Dem om.
Af hensyn til hans eftermæle vil jeg helst tie, men hvis De insisterer.
Jeg insisterer.
Den gode Montferrand er en gammel gris.
- Ville De have sandheden? - Ja. Fortsæt.
Han kastede sig over mig. Jeg gjorde, hvad enhver kvinde ville gøre. Flygtede.
- Hvor længe var De hos Montferrand? - 15-20 minutter.
Men De kom først hjem klokken 17:15.
At gå fra Neuilly til Rue Jacob tager en time.
- Foretog De indkøb? - Nej, jeg drev rundt.
De sagde til Brun, at det begyndte at blive mørkt, og De havde travlt.
Kan De genkende dette våben?
Det ligner min revolver. Har betjenten stjålet den?
Retsvæsnet stjæler ikke, frøken. Det beslaglægger beviser.
Hvorfor har De en revolver?
Sidste år var jeg dublant i en forstad og kom sent hjem.
Er det længe siden, De har brugt den?
- Ja, men jeg var tæt på det for nylig. - Mod hvem?
Mod mig selv, hr. Dommer. Jeg var træt af at leve.
- Men De gjorde det ikke. - Jeg havde ikke modet.
Så hvorfor mangler der en kugle i revolveren?
- Mangler der en kugle? - Se, patronhylstret.
Nå ja! Jeg ville se, om jeg kunne ramme.
Så en dag hjemme hos en ven skød jeg efter en flaske... Pletskud!
Hvad hvis kuglen ikke ramte en flaske, men blev fundet i Montferrands kranium?
- Den var god! - Stille! Vil De holde op med at le?
Før ikke retten på vildspor. Nu skal jeg fortælle, hvad der skete.
- Åh ja, gør det. - Ja, det kan De tro.
En ludfattig skuespiller. Kreditorerne står i kø.
Inden længe bliver De sat på gaden.
De vandrer hvileløst rundt i Paris, mens maven skriger af sult.
Så møder De den berømte Montferrand. De vækker hans medfølelse.
I sin umådelige godhed vil han hjælpe og inviterer Dem hjem lørdag klokken 14.
Ved middagstid, jeg begriber endnu ikke hvordan -
- hører De, at han samme dag har fået 300.000 franc.
De træffer en skæbnesvanger beslutning.
De griber Deres revolver. De tager til Neuilly.
Tjeneren viser Dem ind og går sine ærinder.
De er nu alene med den store producent i hans villa -
- med en pragtfuld swimmingpool, omgivet af en gigantisk have.
Portnerens hus ligger på afstand. Lejligheden er gunstig.
Pengene er inden for rækkevidde. De frister Dem.
De kan ikke længere modstå dem. De skyder!
Og så fik vi endnu en forbryder.
- Sikken fantasi. Og jeg tager pengene? - Ja.
Samme aften begynder det søde liv. De går i biografen.
Tilstå, frøken. De er køn. Juryen vil være mild.
De får kun 20 års strafarbejde. Tilstå!
- Hvad er det? - L'intransigeant.
"Mordet på Montferrand. De 300.000 franc er fundet i en mahognikasse -
- gemt under to lag cigarer."
Vi er altid de sidste, der får besked. Journalister!
Deres version holder ikke helt vand. Må jeg få mine 12 franc?
Nej, frøken.
Motivet er måske et andet, men De er stadig hovedmistænkt.
- Så ønsker jeg min advokat. - Det er Deres ret.
- Vi finder en til Dem. - Jeg har en. Advokat Pauline Mauléon.
De hævder at være uskyldig, men har allerede en advokat.
- Hvad så? - Han tror, jeg myrdede Montferrand.
Goddag, advokat Mauléon. Værsgo at sidde ned.
Så det er stadig mig, der er morderen?
Bestemt. Men vi taler ikke længere om et gement tyveri.
Men en forbrydelse begået i affekt. De har været Montferrands elskerinde.
- Endnu en historie! - Bare en affære.
En mand som ham kunne ikke knytte sig til en talentløs skuespiller som Dem.
De blev rasende, ydmyget, måske tilmed gravid.
- En dreng? En pige? Tvillinger? - Det er underordnet.
De tager tilbage til Montferrand. "Tag mig tilbage!"
- Han nægter. - "Men jeg er med barn!"
Han ler hånligt. "Så giv mig en rolle." Han sender Dem bort. "Ud med dig!"
Så tager De revolveren frem og skyder. "Bang!" Han falder om.
Deres situation er en formildende omstændighed.
- De får fem års fængsel. - Det er bedre, men stadig meget.
Det var tydeligvis en planlagt forbrydelse, frøken.
Fordi min klient medbragte en revolver? Men er det hendes?
- Hun genkendte den. - Der er flere af dem i Paris.
- Måske havde Montferrand også en. - Selvmord?
Nej. Men en kvinde behøver ikke at være gravid for at myrde en mand.
Hun kunne møde op helt uden bagtanker og så stå over for et vildt dyr.
Skræmt fra vid og sans griber hun ud efter en revolver.
Og uden tanke for følgerne, for at redde sin ære, redde sit liv...
...skyder hun!
Hvad siger De til det?
- Lidt melodramatisk. - Men sandsynligt.
- Acceptabelt... - Ville en sådan kvinde få fem år?
Ikke nødvendigvis. Nødværge.
Og ikke en bøde for at bære våben, eftersom det ikke var hendes.
Så er det mig.
- Hvad siger De? - Jeg tilstår.Jeger morderen.
Jeg myrdede Montferrand. Læg mig i håndjern.
- Er De sikker? - Jeg myrdede ham og tog hans revolver.
- Advokat Mauléon, kan De bekræfte? - Jeg bekræfter min klients tilståelse.
- Trapu, hvad siger De så? - Tillykke.
Jeg er den lykkeligste mand i verden.
Også mig. Altså, kvinde. Skal jeg så i fængsel?
- Ja, beklager. - Vi bliver alligevel sat på gaden.
Så jeg gør Dem en tjeneste? Er hun ikke vidunderlig?
Vær venlig at underskrive disse noget modstridende afhøringsrapporter.
Efter det blodige mord begået af Papin-søstrene -
- og Violette Nozières giftmord på sin far -
- trækker en ny forbrydelse overskrifter i Paris.
Endnu en gang handler det om en kvinde:
Madeleine Verdier, hvis forsvarer er en uerfaren kvindelig advokat -
- skulle have myrdet producenten Montferrand i hans pragtvilla i Neuilly.
Værsgo.
Denne vej.
Kære Madeleine. Græder du?
Det er bare en forkølelse. Det trækker uafbrudt i min celle.
- Får du noget at spise? - Ja. Jeg levner intet til rotterne.
- Apropos rotter, har du hørt fra André? - Nej. Overrasker det dig?
Ja, lidt.
- Håbet er en sygdom. - Glem alt om André. Stol på dit held.
- Alle taler om dig, selv i nyhederne. - Gør de?
Se her. Det er til, når du står foran juryen.
- Har du skrevet min tekst? - Ja.
Du kan godt ændre lidt på nogle af formuleringerne.
Det er godt. Og mit tøj?
Noget enkelt. Du må ikke provokere juryen.
- Hvad med min kjole med knapper? - Ja, den er god.
Få nu hvilet ud, og sørg for at lære din tekst.
Kjolen kan ikke bruges. Den er grøn.
- Og? - Det bringer ulykke på scenen.
RETSSAGENS FØRSTE DAG
BERØMT PRODUCENTS MORDER ENDELIG FOR RETTEN
EFTER NOZIÈRE-MORDET NU VERDIER-MORDET
ENGEL ELLER DÆMON?
D'herrer, De skal besvare følgende tre spørgsmål.
Er frøken Verdier skyldig i at have myrdet hr. Montferrand?
Havde hun planlagt sin forbrydelse?
Var motivet for forbrydelsen tyveri?
Hvis De svarer ja til alle tre, bliver den anklagede dømt.
Straffen afhænger af, om De mener, der er formildende omstændigheder.
- Morder. - Stille!
Vi begynder med afhøringen af frøken Verdier.
Da jeg sagde nej til de 10.000 franc, han tilbød mig for at spille stuepige -
- og især for at være hans elskerinde, begyndte han at råbe op.
"Så får du ikke en klink! Vi er alene. Tjeneren er sendt væk."
- Så han sendte tjeneren væk? - Det giver god mening.
Det er mere praktisk.
Stille! Fortsæt.
Så faldt han ned. Han bad mig fortælle om mit liv.
Mine skuespillerdrømme.
I begyndelsen var han venlig.
Så begyndte en frygtelig kamp. "Skrig du bare, men ingen kommer."
Han vælter mig om på sofaen.
Jeg bider ham. Vrister mig fri af ham, halvnøgen.
- Man fandt kun Deres hat. - Lad være med at afbryde, anklager.
- Fortsæt, frøken. - Jeg vil flygte.
Døren er låst. Montferrand følger efter mig.
Og pludselig får jeg øje på en revolver på skrivebordet.
Den der.
De fortalte Rabusset, at det var Deres revolver.
Og at De havde prøvet den af hos en ven.
Da min klient talte med Rabusset, var det som vidne. Hendes ord talte ikke.
- Nu er hun anklaget og taler sandt. - Jeg sværger. Det er Montferrands.
Hvordan endte den i min hånd? Hvordan skød jeg? Det husker jeg ikke.
Jeg kan kun sige, at jeg svagt hørte et skud.
Og jeg så en mand på gulvet. Han var så stor.
Jeg satte en lysestage på hver side af hans hoved.
Lysestager? Dem har man ikke fundet.
Undskyld. Jeg forveksler det med en anden forbrydelse.
Har De myrdet endnu en?
Nej, det er bare en scene fra en gammel film.
Fortsæt, frøken. Fortsæt.
- Ude af mig selv skyndte jeg mig væk. - Med revolveren?
- Klart. Brun fandt den hjemme hos mig. - Det giver mening.
Bortset fra én ting. De 300.000 franc blev fundet.
Men ikke Montferrands tegnebog.
Er De sikker, hr. Dommer? Er det bevist, at han havde den på sig?
Den var måske i hans soveværelse eller i en anden jakke.
Og i postyret efter forbrydelsen tog en af hans tjenere den?
- Netop. - Hvilket utroligt skuespillertalent!
Stille!
Stilhed i retten!
Jeg vidste, de unge piger var fattige og ikke kunne betale husleje.
Så af mit gode hjerte, skønt min kone lod mig høre for det -
- var jeg forstående. Jeg smed dem aldrig ud.
Var det Deres gode hjerte, der afholdt Dem fra at sætte pigerne på gaden?
Betalte de Dem ikke på anden vis?
Hr. Dommer, en sådan insinuation er en skændsel.
Vil anklageren være venlig ikke at antyde fakta uden beviser?
Tak, hr. Dommer.
De fik mange besøg. Især skuespilleren. Men ingen af betydning.
Åh ja. Der var en herre, som kom regelmæssigt. En hr. Bonnard.
Meget høflig. Hvad ville han dog med en letlevende skuespiller?
Portnersken, fru Jus, lukkede mig ind med en ekstranøgle -
- mens de unge damer var i biografen.
Jeg fandt hurtigt revolveren på et skab i soveværelset.
Da lagde jeg mærke til -
- at der kun var én seng til de to personer.
- Hvad antyder De, hr. Brun? - At De sov i samme seng.
Advokaten og forbryderen taget på sengen!
Et unaturligt forhold. Interessant.
Det siger meget om forbrydelsen. Dette had til mænd.
De burde skamme Dem. De, som aldrig har kendt til fattigdom.
Ja, vi sov i samme seng.
For ikke at fryse. Hvad andet kan man gøre -
- når strømmen er afbrudt, og der ikke er plads nok?
Vis lidt medfølelse, ærede jury.
Og lad de usle mænd have deres nedrige beskyldninger for sig selv.
Stilhed. Stilhed, stilhed.
Hr. Dommer, jeg ønsker som det første at sige -
- at jeg har indset, hvor nedrigt jeg har handlet.
Da jeg fortalte om mit ægteskab og bad hende blive min elskerinde -
- havde Madeleine lige dræbt en mand, der havde krænket hende.
Madeleine, hvad fik dig til at skåne mig?
Jeg kan ikke myrde alle og enhver.
Var jeg ikke en kugle værd? Regner du mig for så lidt?
Nej. Dig elskede jeg.
Havde jeg dog ikke spoleret den kærlighed.
Da du ikke var hjemme, troede jeg, jeg havde sagt noget.
To dage senere læste jeg om din tilståelse. Jeg skammede mig.
Madeleine, tilgiv mig.
Unge mand, det er ikke en teaterscene. Rejs Dem.
Hr. Bonnard, vidste De, at frøken Verdier var en forbryder?
- Nej. - De vidste, at hun var skuespiller?
- Tror De, at hun løj for Dem? - Nej. Hendes følelser var oprigtige.
Vidste hun, at De er arving til Bonnard-familiens formue?
Har hun mon været optaget af Deres finansielle situation?
Nej. Hun foreslog mig desuden at få et arbejde.
Ja! Hun havde jo fået fat på Montferrands penge.
Begynderfejl, kære anklager.
De glemmer, at pengene blev fundet i Montferrands cigarkasse.
Afhøringerne er afsluttede.
Anklageren kan nu fremføre sine afsluttende bemærkninger.
D'herrer jurymedlemmer, vi har nu siddet her i retten en uge.
Og De ønsker ikke, at denne forbrydelse forbliver ustraffet.
For vi lever i forfærdelige tider.
Læs bare aviserne. Pressen beskylder mig -
- en repræsentant for almenvellet -
- for at ville statuere et eksempel med den unge dame.
Når forbryderen er en smuk kvinde, har offeret uret.
Så ja! Jeg vil statuere et eksempel med frøken Verdier.
Tænk på alle de andre. Dem, som vil slå os ihjel i morgen.
I årevis har kvinderne gjort det af med os efter forgodtbefindende.
Og hvorfor? Fordi de bliver frikendt hver eneste gang.
Jeg har fået nok. Jeg beder om enstemmig afgørelse om den ultimative straf.
Den, som volder andres død, fortjener selv at dø.
Jeg ved, hvad jeg taler om. Jeg er gift.
Og min kone har svoret, at hvis jeg bedrager hende -
- skærer hun halsen over på mig.
Vi må få vores kvinder til at glemme alt om dette.
Vi må skræmme dem ved at dømme frøken Verdier til døden!
Forsvaret har ordet.
Ligesom Judit, Charlotte Corday, Medea eller Lucretia -
- har Madeleine Verdier, ved at handle i nødværge, vist os -
- at eftersom ingen forsvarer os, må vi kvinder tage vare på os selv.
Og ikke holde os tilbage fra at dræbe, når vores samvittighed kræver det.
Madeleine Verdier myrdede en mand i selvforsvar. For at redde sin dyd.
For en ærbar pige kan ikke finde sig i en sådan krænkelse uden modstand.
Kalder De det modstand? En kugle i hovedet?
Enhver protest er et råb om manglende retfærdighed.
Med sin forbrydelse har Madeleine Verdier -
- i et Frankrig, der er domineret, fordærvet af mænd -
- protesteret mod al uretfærdighed mod kvinder -
- som ikke nyder fulde rettigheder, undtagen når det gælder vores fejl.
Den anklagede bedes rejse sig.
Ønsker De i henhold til lovens forskrifter ordet en sidste gang -
- før juryen voterer?
- Ja, hr. Dommer. - Værsgo.
D'herrer jurymedlemmer. De, som er mænd, og kun mænd -
- som skal afgøre min skæbne -
- jeg ønsker gennem Dem at henvende mig til kvinder.
Til Deres døtre, til Deres mødre -
- Deres hustruer, Deres søstre.
Jeg vil sige til dem, at gennem min forbrydelse -
- har jeg utilsigtet forsvaret vores fælles sag.
Den, som vedrører enlige, fattige og ærbare kvinder -
- som samfundet kaster som bytte for mændenes dyriske lyster.
Jeg havde aldrig troet, jeg skulle dræbe i selvforsvar.
Indtil den dag, jeg ved skæbnens ugunst mødte en mand -
- som ville misbruge mig, voldtage mig -
- og gøre mig til genstand for sine lyster.
Ja, De vil sige, at jeg er skuespiller, som er afhængig af -
- mændenes blikke, lyster, velvillighed og magt.
Men er det ikke muligt, i 1935 -
- for en kvinde at gøre karriere og leve som kvinde -
- uden forhindringer -
- i frihed og lighed?
Stille, stille!
Bravo, Madeleine!
- Til frøken Verdier. - Igen? Hvem er de fra?
- En beundrer. Uden tvivl dommeren. - Nej, det har han ikke råd til.
Og jeg har holdt min mand ud i 40 år. Havde jeg dog bare vidst.
"Det var under et bragende bifald, dommeren frifandt Madeleine Verdier."
- "Den kønne anklagede var ligbleg." - Andre siger ildrød.
Ja, ja. "Da hun viste sig, modtog hun et langt bifald."
"Den unge Verdier er bedre som forbryder end på scenen."
"Montferrands morders skændige succes -
- viser et samfund i forfald, der hylder en dårlig skuespillers mord på en mand."
Det er godt. Den gemmer vi ikke. Og Le Figaro?
- En af de bedste. - Pressen skriver godt om mig.
Også mig. En skriver, jeg taler for meget.
Du var fantastisk, Pauline.
Du skrev en fantastisk monolog. Min triumf skyldes dig.
Pauline! En producent vil have mig med i 'Suzettes prøvelse'.
- Han vil se mig hurtigt. - Pas på. Han har sikkert en sofa.
Bare rolig. Han ved, hvad jeg er i stand til. Henvendelser om interviews...
Nathan tilbyder dig en rolle i filmen 'Marie Antoinettes bitre tårer'.
Normandy-Hotel giver mig et gratis værelse i august.
Hvad med at flytte? Til en lejlighed med rindende vand, badeværelse og telefon?
- Vi har tilbud, men ikke penge endnu. - Det er sandt.
Pauline...
Livet føles helt anderledes nu.
Der er ikke noget som medgang, der kan gøre en glad.
Som Danielle Darrieux sagde det i 'Cinémonde'.
Lykken er kun en flygtig ting
Og mødet med den får mig altid
Til at tænke på rosens duft
Og dens skrøbelighed...
Journalisten fra Paris-Soir. Jeg lovede ham et interview med dig. Kom nu.
- Goddag, Gilbert. - Goddag.
Det er mig en glæde at tale med Dem dagen efter den historiske dom.
Tak for at ville se mig. Frøken Verdier, var dette Deres første mord?
- Ja. - Føler De anger?
Overhovedet ikke.
Men da De så hans krop synke sammen i en blodpøl, hvad følte De da?
En form for... stolthed.
De lyder som en klassisk heltinde. Sagde han noget, før han døde?
Det var der ingen grund til.
Hvor vittigt! Og De, advokat Mauléon, er vel også stolt?
- Jeg har ikke myrdet nogen. - Vær nu ikke beskeden.
- Deres forsvarstale var formidabel. - Mange tak.
- Hvad har De af planer? - Det er usikkert. Jeg får mange tilbud.
Fornemt. De skal have mange tak. Det bliver en fantastisk artikel.
- André! - Han var vidne i retssagen.
André Bonnard, som var så dum at tro, at han forstod sig på kvinder.
Uden blik for den mest ærbare og ophøjede af kvinder.
- Spændende. - Fortæl ikke om dette.
Mit arbejde er at være indiskret, men jeg har dog grænser.
- Jeg følger Dem ud. - Er det ikke arvingen til Bonnard Dæk?
- Hvad vil du? - Jeg har tænkt over tingene.
En kvinde, der begår mord af ærbarhed, skal ikke være elskerinde.
- Hun skal være hustru. - Du er allerede gift.
Brylluppet er udskudt. Og jeg gør det ikke.
Madeleine! Hvad sker der?
Blomster, folks hyldest, de mange tilbud om roller og film, og nu er du tilbage.
- Det er for meget. - Min skat.
- Hvad vil din far sige? - Han slår pengekassen i, og hvad så?
Jeg vil gøre alt for dig. Selv at arbejde.
- André vil giftes med mig. Og arbejde. - Jamen dog!
Din forbrydelse gør underværker.
Til skafottet!
Dræb hende!
Undskyld, jeg gjorde det ikke med vilje.
Længe leve republikken!
Længe leve revolutionen!
Tak!
Det var alt for i dag.
- Bravo. Fantastisk. - Tak.
- Tillykke, frøken. Meget bevægende. - Mange tak. Vi ses i morgen.
- Går det med nakken? - Jeg er nervøs for i aften.
Bare rolig. Jeg var forbi teatret i går. Alt er udsolgt til 'Suzettes prøvelse'.
- Madeleine, et smil! - Madeleine, Madeleine!
- Jeg skal videre på teatret. - Kom, kom.
D'damer, undskyld.
Den 27. April? Din far har planlagt dit bryllup med Berthe i smug? Hvorfor?
Pengemangel. Berthes far investerer en million i forretningen.
- Hvorfor? - Kriser, strejker...
- Plus fars dårlige investeringer. - Skal du redde ham?
- Nej. Jeg vil ikke se ham mere. - Det må du ikke gøre på grund af mig.
- Der er ikke andet at gøre. - Jo. Vi finder på noget.
- Vil du dræbe nogen igen? - Vi får se.
- Værsgo. - Tak.
SUZETTES PRØVELSE
Godaften, Simone. Alt vel? Ikke for nervøs?
- Jo. Det hører med til at have talent. - Du overdriver.
Jeg kan ikke mere. Det er Emile.
- Din mand? - Nej, min elsker. Emile Bouchard.
- Er han utro? - Nej, desværre.
- Slår han dig? - Det kan han lige vove på.
- Måske skulle jeg slå ham ihjel. - Hvorfor det?
- Han keder mig. - Det er vel ikke grund nok.
Undskyld. Men han kaster sig over mig konstant.
- Og det kan du ikke lide? - Hvis det var en anden, jo.
Men du myrdede en mand, som overfaldt dig en enkelt gang, og blev frikendt.
Med Emile er det døgnet rundt. Måske skulle jeg prøve.
Nej, Simone. Montferrand var ikke min elsker, og Emile gør det, han skal.
- Er Emile her i aften? - På første række. Selvfølgelig!
Suzette, en mors råd er altid bedst. Begå ikke samme fejl som mig.
Vejen til kærlighed hedder "opofrelse". Glem alt om dine følelser.
Gift dig med den mand, og du bliver en kvinde af høj stand.
Du træder ind i et nyt liv af rigdom og lykke.
Nej, mor. Uden kærlighed vil mine lidelser være uendelige.
Simone.
De må hellere tage sig i agt.
- For Madeleine? - Nej, for mig.
Vær ikke jaloux. Madeleine er kendt. Så selvfølgelig er hun ombejlet.
- Tror du, hun driver gæk med mig? - Nej.
Væn dig til det. Fremover vil hun altid være eftertragtet.
Simone. Bare et lille kys.
Nej, hold nu op. Du tager livet af mig.
Frøken Verdier.
- Stadig ikke brug for renovering? - Ellers tak.
Pauline og jeg er flyttet ind i et hus i Boulogne.
- Med rindende vand? - Ja.
- Er trykket godt? - Lige som det skal være.
Der er måske nogle rør, som skal efterses?
- Jeg skal overveje det. - Jeg skylder Dem min nye formue.
Det ville glæde mig at se Dem i mit nye sted i Paris. Avenue Frochot.
- Det lyder bekendt. - Stedet tilhørte afdøde Montferrand.
- Jeg forstår. Hans ungkarlelejlighed? - Ja.
Vil du præsentere mig?
Hr. Palmarède, arkitekt og entreprenør. Min kommende forlovede, André Bonnard.
Tillykke. Deres valg gør Dem ære.
- Bonnard? Som dækkene? - Ja, hr.
Jeg føler med Dem. Jeg følger aktiekurserne og den sociale uro.
Jeg håber, Bonnard-aktierne ikke falder.
Tak, men vær blot rolig. "Længere og hurtigere med Bonnard Dæk."
Morsomt. Lad os håbe, det slogan påvirker arbejderne og aktiekurserne.
- Godmorgen. - Har du sovet godt?
- Blev André ikke? - Nej, han venter til bryllupsnatten.
- Vil du vente så længe? - Ja, jeg elsker ham.
- Ja, Céleste? - Besøg til frøken Verdier.
- Odette Chaumette. Siger det dig noget? - Nej.
- Sig, jeg ikke har tid. - Hun insisterer.
- Insister på, at hun går igen. - Ja, frøken.
- Hvordan har du det efter i går? - Lettet, rolig.
Retssagen gav mig selvtillid. Takket være dig. Skal du i retten i dag?
Nej. 12 sager på en måned. Forbryderne tager livet af mig.
- Damen bad mig give Dem dette. - Endnu en, der ikke giver op.
- Hvad er det? - Læs.
- Du godeste. Hvad vil hun? - Det er frygteligt.
Vi må tale med hende. Sig, vi skal være der.
- Hun kommer nu. - Goddag, pigebørn.
- Advokaten er her også, den bedrager. - Så det er Dem?
Ja. Odette Chaumette i egen person. Montferrands rigtige og eneste morder.
Troede De, jeg bare ville lade mig plukke?
Jeg gør arbejdet, og De høster frugterne. Sådan leger vi ikke.
Jamen dog! Hvilken overdådighed.
- Sikken morgenkåbe. - Må jeg være fri?
Før levede De usselt. Det er gået Dem godt, siden jeg pløkkede Montferrand.
- Det er frugten af vores arbejde. - Mens jeg er på spanden.
Alt det tilkommer mig. Giv mig min forbrydelse tilbage!
Hvordan ved vi, at De myrdede Montferrand?
- Hvad er det? - Montferrands tegnebog.
Med alle hans papirer. Hvordan kan jeg have fået den?
- Overbevisende. Så det var altså Dem? - Ja, søde.
Så fortæl os hvordan. Det vil jeg gerne vide.
Fint. Sæt Dem ned.
- De ved, jeg er en stor tragedienne. - Er De også skuespiller?
Nå ja! De var med i 'Den vidunderlige fløjte' af Max Linder.
Jeg har spillet i over hundrede film, unge dame. Af alle de store.
- Stumfilm? - Hun klarede ikke talefilm.
- Jeg kendte Montferrand som ung. - I sidste århundrede?
Jeg be'r Dem. Jeg debuterede i 1905. I 'Uskyldige Amélie'.
Montferrand var kun min chauffør, og senere blev han en stor producent.
Han var også en af mine elskere. Lidt upoleret, men stabil.
I årevis havde han lovet at få mig tilbage til scenen. Uden resultat.
- Så De dræbte ham. - Blandt andet, ja.
Jeg hørte, han havde fået 300.000 franc. En bagatel for ham.
Vi sludrer lidt sammen, og jeg trygler ham om at låne mig lidt grunker.
Irriteret henter han sin revolver og beder mig om at gå.
Se her. Mordvåbnet.
Endnu et bevis. Jeg handlede i... en slags nødværge.
Jeg går hen til ham for at forføre ham.
Minder ham om tiden i vores unge år.
Under indflydelse af min charme slapper han af.
Resten er uklart.
Skuddet går af, og han falder om. Der står jeg efter mit første mord.
- Havde du forestillet dig det? - Nej. Fortsæt, frue.
Jeg ledte efter pengene.
Intet. Hvem gemmer dog penge i en cigarkasse?
Som trøst tog jeg hans tegnebog med bare 900 franc.
- Det var uheldigt. - Ja, men det skal være slut nu.
Med en dødsdom havde jeg holdt kaje. Men får man frifindelse og hæder -
- for at dræbe den svumpukkel, kan jeg lige så godt melde mig.
For Dem vil det være anderledes. De får mindst 20 års strafarbejde.
- Madeleine forsvarede sin ære. - Også mig.
- Hun er jomfru. - Også mig. Sådan da.
- Juryen vil le. - Jeg siger, jeg var hans sexslave.
Det var ikke tyveri, for pengene blev fundet.
- Og tegnebogen? - Den viser jeg dem ikke.
Så har De intet bevis.
Så viser jeg den og siger, at den indeholdt kærlighedsbreve.
- Skrev De kærlighedsbreve? - Nej, men jeg kan gøre det.
- Hun har svar på alt. - Ja.
Hendes sag holder vand. En forbrydelse i affekt.
- Vil De være min advokat? - Ja, øh...
Nej. Man kan ikke forsvare to for samme forbrydelse.
Ærgerligt. De er dygtig, og juryer synes om kønne kvinder.
- Det er en fordel. - Jeg er ikke køn.
Sig ikke det. Jeg synes godt om Dem.
Så hvad har De tænkt Dem at gøre?
Jeg har ikke en klink, ingen karriere og intet at miste. I morgen melder jeg mig.
- Nej da. - Jo.
Medmindre... vi indgår en handel. Giv mig en godtgørelse.
Tjenester er ikke gratis. Jeg vil have min del.
- Hvor meget? - En bagatel. 300.000 franc.
- Det har vi ikke. Vi ejer intet. - Dem kan De let skaffe.
- Ja, men jeg vil ikke. - Tag Dem i agt.
- De gør mig ikke bange. - Du er skør.
- Afslår De? - Ja. Céleste, vis fru Chaumette ud.
"Til Montferrands fantastiske, heroiske morder."
Læs avisen i morgen. Og De vil se, at blomsterne er til mig.
- Farvel, fru Chaumé. - Chaumette. Odette Chaumette.
Vi er på spanden. Jeg mister min bestalling.
- Det er slut med din karriere og André. - Nej. Hun bluffer bare.
Hun har intet at tabe. En afdanket skuespiller, der vil dø på scenen.
Det er hårdt at blive gammel. Hun var så smuk i 'Den vidunderlige fløjte'.
- Det er hun stadig for sin alder. - Du er let at besnære.
Gilbert Raton fra Paris-Soir ønsker at se Dem begge.
- Har Chaumette allerede sagt noget? - Nej, men vi skal styre pressen.
- Vis ham ind. - Flirter du stadig med ham?
Det er bare en knægt. Han er sjov.
- Goddag, Gilbert. Hvad skyldes æren? - Goddag.
Jeg vil høre Deres reaktion på nattens tragiske hændelse.
- Ved De det ikke? Deres mor. - Min mor?
I stykket, Simone Bernard. Hun har dræbt sin elsker.
- Hun gjorde det! - Vidste du det?
Hun nævnte det kort. Min forbrydelse gør alle kvinder vanvittige.
Hun kalder Dem sit forbillede og ønsker Dem som advokat.
- Du kan forsvare hende. - Endnu en.
Kan De løfte sløret for Deres forsvarsstrategi for Simone Bernard?
De frygtelige forhold for kvinder i det 20. Århundrede.
Kan De forklare?
Finder De det normalt, hr. Raton -
- at kvinder får lavere løn end mænd, og at de stadig ikke kan stemme?
Kvinder har jo deres mands løn.
Hvad hvis vi ikke vil have en mand eller... har myrdet ham?
Godt svar. Og ville stemmeretten have forhindret sådanne forbrydelser?
Som min kollega Yvonne Nettier siger:
"Kvinder opnår kun det, de ønsker, med stemmeret."
Hvad siger De til socialistiske senatorer, som hævder -
- at vi får en fransk Hitler, hvis kvinder får stemmeret.
Så længe begge køn ikke nyder samme rettigheder -
- og dette ikke bliver respekteret, kommer verden ikke på ret kurs.
Og kvinder vil kun opnå det, de ønsker, med forbrydelser.
Undskyld hr., er det her, man bliver fængslet?
- Jeg har en tilståelse. Har De tid? - Selvfølgelig, frue. Denne vej.
- Hvilken forbrydelse drejer det sig om? - Mord.
Som sendt fra himlen. I år har mordere været uopdrivelige.
- Goddag, frue. - Goddag, hr.
De påstår at have myrdet. Men det er vel et banalt mord?
Åh nej. Det er et af de seneste års mest omtalte.
- Hvilket? - Mordet på Montferrand.
Montferrand? Den sag er for længst afsluttet.
Den skal genåbnes. Verdier var ikke indblandet i den.
- Hvad er det for noget sludder? - Jeg taler sandt.
Frøken Verdier tilstod, hvilket efterforskningen bekræftede.
Men undersøgelsesdommeren var Rabusset, som ikke er noget lys.
Trapu!
- Hvorfor ler han? - Det er Rabusset.
- Det manglede bare. - Ud!
Ja. Sikke en historie!
Så De er Rabusset? De er steget i graderne.
Ja. Og det skyldes Montferrand-sagen, at jeg, som ikke er noget lys -
- er avanceret med mine overordnedes lykønskninger. Værsågod.
Mordvåbnet.
Montferrands tegnebog med hans initialer og papirer.
- Hvor har De det fra? - Fra offerets lomme. Mit offer! Se.
Nej. Jeg vil ikke engang se på de falske papirer og et tilfældigt våben.
Vi har mordvåbnet sammen med de andre beviser.
- Og tegnebogen? Er den der også? - Det aner jeg ikke noget om.
Sagen er afsluttet og pådømt, og alle er glade.
Jeg fandt den skyldige på 48 timer.
Det var en personlig sejr for dommeren. Juryen blev rost til skyerne.
Og dr. Pandru beviste, at kuglen kom fra den revolver, vi har.
Vil De have dem til at fremstå som idioter?
At De bare behøver sige: "Jeg er morderen!" for at blive dømt skændig?
- "Dømt skyldig." - Nej, det er lidt for oplagt.
- Så er De tilmed korrupt. - Var Deres mund.
- Dette er retfærdighedens tempel. - Så vær dog retfærdig.
Det handler ikke om at være retfærdig, men om at udøve retfærdighed.
Hvis jeg viser, at det er klart som blæk, at hun løj?
En afsagt dom er uigenkaldelig. Kun den dømte kan bede om en ny retssag.
Det er Dem, der lyver, når De hævder at være den skyldige.
De vil få to måneders fængsel for foragt for retten.
Jeg er her ikke for at ende i fængsel.
Vi er ved at drukne i uopklarede forbrydelser. Tilstå en af dem.
Her er Triquet-sagen.
Morderen dræbte seks personer med en økse. Imponerende.
Forsvareren vil sige, at De handlede i alkoholisk delirium eller demens.
De får 20 års strafarbejde, kost og logi betalt af staten.
Staten skal ikke brødføde mig. Og 20 års strafarbejde?
- Hvad er det så, De vil? - Have det, som tilkommer mig.
En sensationel frikendelse, anerkendelse og masser af penge.
En forbrydelse i affekt? Sådan en kan jeg godt finde. Lad mig se...
Vi har en enkemand, der blev kvalt i sin seng.
Motivet var ikke tyveri. Hans penge lå under madrassen.
Han afviste Deres tilnærmelser, så De myrdede ham. Han var 76.
For gammel. Jeg ville ikke få folks sympati.
Jeg vil kendes skyldig for min egen forbrydelse.
- Den forbrydelse er ikke ledig. - Fint, jeg går til pressen.
Og justitsministeren. De er uden tvivl skarpere end Dem.
Et øjeblik. Lad os sige, at jeg dømmer Dem skændig.
- Det var bedre. - Hvad er de formildende omstændigheder?
Hvem vil tro, at De handlede i affekt -
- selvforsvar eller af en anden gyldig grund?
Jeg er en stor skuespiller. Meget bedre end hende Verdier.
Jeg vil besnære juryen som mit publikum verden over.
Undskyld, men hvem er De?
- Odette Chaumette i egen person. - Kender hende ikke.
For sidste gang: Vil De vælge en af de ledige forbrydelser?
Jeg er ikke Verdier og overtager ikke andres forbrydelse.
Hør her, det er trættende med skyldige, som nægter.
Men uskyldige, som tilstår, gør mig harm.
Jeg får middagsgæster. Kom igen, når De vil have en ledig forbrydelse.
Jeg byder Dem farvel, frue.
Godt, Rabusset. Vil De have skandale? Det skal De få!
- Hvad så? - Et træsk kvindemenneske.
- Ja, men en stor kunstner. - Kender De hende?
'Den vidunderlige fløjte'.
- Fru Chaumette! Det er Dem, vi søger. - Fik De talt med dommeren?
Ja. Retssystemet er dårligere, end jeg troede. Jeg går til pressen.
- Hvorfor dog det? - Og mine penge?
Endnu bedre. Vi har et seriøst tilbud.
- Tjener. - D'damer.
- To kaffe. Odette? - En øl og sauerkraut med fire pølser.
Du godeste. Det er Odette Chaumette!
Min yndlingsskuespiller. Hvilken ære. Jeg har set alle Deres film.
- Jeg er Deres største beundrer. - Mange tak.
- Og endelig at høre Deres stemme. - Det er godt. Gå så.
Sådan er det altid. Men jeg dræbte Montferrand.
- Fortryder De? - Nej. Hvordan vil De slippe af med mig?
Odette, De er en stor kunstner. Se bare tjenerens beundring.
- Og som medsøstre... - Ingen sniksnak. Har De pengene?
Nej, men Deres tilbagevenden til scenen.
- I 'Suzettes prøvelse'. - Som Suzette.
- Nej, hendes mor. Jeg spiller Suzette. - Men det er en birolle?
Ja, men De ville være vidunderlig. Tænk på Deres publikum.
- Og den gamle mær Simone? - Hun er i fængsel.
- Var hun så dårlig? - Champagnen er på husets regning.
- Deres fire pølser. - Glem ikke min øl.
- En lille tår champagne? - Hvorfor ikke?
Hvad siger De, Odette?
- De får 24 timer til at skaffe pengene. - Giv os en uge.
Jeg kan kun give Dem 24 timer. For 'Suzette' ser jeg kun én løsning.
- At moderen bliver Suzettes søster. - Hendes søster.
Ja, hendes søster... Ældre søster, om De vil.
- Det mord begynder at blive indviklet. - Næste gang begår jeg det selv.
- Er du sikker? - Når han nu har tilbudt sin hjælp.
- Mon han er farlig? - Vi får se.
- Hvor bor han? - Avenue Frochot.
- Skal jeg tage med? - Nej, det kan tage lang tid.
Aristoteles sagde: "Selvopofrelse er en betingelse for dyden."
Jeg tror ikke, det hjælper.
Frøken Verdier, hvilken overraskelse.
- Forstyrrer jeg? - På ingen måde. Kom ind.
Undskyld min påklædning. Hvad må jeg byde på?
- Alkohol. Noget stærkt. - En pastis. En nyhed fra Sydfrankrig.
Tro mig. Det er som at drikke Marseilles sol.
Det fortyndes med vand, så man ikke blændes.
Værsgo. De kender stedet her, hvis jeg ikke tager fejl?
Nej, det er min første gang her. Nydeligt.
Jeg troede, det var her, De begik forbrydelsen.
- Nej, det var i Neuilly. - Jaså. Skål.
Jeg har udskiftet tapetet, men det er alt.
Godt. Hvad skyldes så dette behagelige, uventede besøg?
- Jeg har brug for Deres hjælp. - Vandrørene?
Nej... Vvs-installationerne fungerer perfekt.
Malerarbejdet? Elektriciteten?
Frøken? Får De det dårligt?
Det må være pastissen.
- Synes De ikke om mig? - Jo, jo.
- Jeg er forelsket, frøken Verdier. - Forelsket?
I min kone. Er det en forbrydelse?
- Åh, undskyld. - De er tilgivet.
En kvinde behøver ikke altid byde sig til for at få en mands hjælp.
- Så De vil gerne hjælpe mig? - Jeg er lutter ører.
Hvilken anstændighed. Du skulle hverken en tur i kanen eller slå ihjel.
- Og han er ikke tiltrukket af mænd? - Han siger, han elsker sin kone.
- Findes det? - Hvad?
- Kærlighed, ærbare mænd... - Ja, og med ham og André er der to.
- Du ser skuffet ud. - Jeg kunne faktisk godt lide Palmarède.
Han har en vis charme. Hans accent og ligefremme væsen.
Jeg var klar til at opofre mig.
- Og André? - Han bliver den perfekte ægtemand.
Han respekterer mig, og jeg elsker ham.
Men jeg er træt af at vente. Så hvorfor ikke få en elsker?
Tavsheden er meget mere udtryksfuld
End mange smukke ord
Uden ord taler vi bedre...
...om kærligheden.
- Hr. Palmarède. - Vis ham ind.
- Hr. Bonnard. - Hvad kan jeg gøre for Dem?
- Det er om frøken Verdier. - Har hun omsider brudt med min søn?
Nej. Jeg vil bede Dem om at få dem gift så hurtigt som muligt.
- Forlad venligst mit kontor. - Hr. Bonnard, jeg er fra Marseille.
Man kan forhindre os i at drikke, spise og sove. Men ikke i at tale.
Sæt Dem.
- Er det Deres elskerinde? - Jeg er gift.
Er mænd mere trofaste i Marseille end i Paris?
Slet ikke. Men husk på, hvad hun gør med mænd, der ikke respekterer hende.
Hun er en forbryder og skal ikke ind i min familie.
- Hun blev frifundet. - Retssystemet begår tit fejl.
Bliver hun min svigerdatter, er det uden mit samtykke.
Madeleine ønsker ikke, at André rager uklar med Dem.
Hun ønsker, at De fører hende op ad kirkegulvet.
- På én betingelse. - Hun stiller tilmed betingelser.
Hun kræver, at jeg investerer 1,5 million i Deres firma.
- Hva'? - Min reaktion var:
"Det er jo hul i hovedet. Bonnard Dæk synger på sidste vers."
"Jeg kunne lige så godt kaste pengene i Seinen."
Undskyld, men... De har fået helt forkerte oplysninger.
Hvem kan dog have fortalt Dem det?
Lad mig forklare. Vi lider under krisen som alle andre.
Vi skal bare klare de næste par måneder, bruge 500.000 på reklamer -
- og udstyre et par biler i Paris-Bordeaux-løbet med vores dæk.
Så garanterer jeg Dem et afkast på 15 %.
- Det siger Madeleine også. - Hvad ved hun om mine forretninger?
Hun ved, at hendes børn kommer til at bære Deres navn.
Hun frygter, at hendes kære svigerfar kunne ske at gå fallit.
- En besynderlig pige. - Hun er helt igennem fintfølende.
- Og hvad gav De hende som svar? - Jeg sagde ja. For at glæde hende.
Jeg forstår. Hun er Deres datter.
Jeg kender hende kun siden hendes forbrydelse.
At myrde Montferrand var det bedste, der kunne ske.
Jeg er vist ved at miste fornemmelsen for godt og ondt.
- Hvad er der? - Frøken Verdier.
Hun ved, at jeg er her, og er utålmodig efter at møde Dem.
Hun er vel ikke bevæbnet? En morderske på mit kontor...
Hr. Bonnard, frøken Madeleine Verdier.
Hvor er jeg glad for endelig at møde Dem.
Jeg forestillede mig ikke, De ville være så rar, faderlig og... indtagende.
Og at De ville være så køn. Goddag, frøken.
Jeg håber, min ven Palmarède har været overbevisende.
Han fremførte meget overbevisende argumenter. Og uventede.
- Min søn elsker Dem. Og naturligvis. - Jeg troede, De var imod, vi blev gift.
Deres intelligens, mod... Deres ærlighed.
De gjorde en ugerning for at forblive tro over for min søn.
Døm aldrig folk på deres handlinger, men på motivet bag dem.
Og en frifindelse er et stempel på komplet hæderlighed.
Perfekt. Så er det besluttet. Jeg vil forlade Dem.
- Angående investeringen... - De hører fra mig.
- Når De vil. Farvel, min kære. - Tak, kære ven.
- Som De ser, holder jeg mit ord. - Lad mig.
- Hvem har købt dem? - Min sekretær.
Jeg ville kende min søns kæreste. Hvor er han, så han kan få nyheden?
- Han kommer og henter mig før middagen. - Lad os spise sammen hele familien.
Deres faderlige godhed tvinger mig til at bekende noget.
Jeg ville have, at De først holdt af mig på trods af min forbrydelse.
- Glem alt om det. - Det er sidste gang, jeg taler om det.
Så fortæl.
Det var ikke mig, der dræbte Montferrand.
- Hvad sider De? - Sandheden.
For første gang i meget lang tid.
Det var ikke Dem...
Jeg sagde det, fordi jeg var ulykkelig, og for at starte min karriere.
Men over for min svigerfar bør jeg ikke spille skuespil, men sige sandheden.
Fædra siger: "Gudskelov, mine hænder er ikke forbryderiske."
Hvor beundringsværdigt. Hvilken umådelig lettelse.
- Hvem gjorde det så? - Odette Chaumont.
- Skuespilleren? - Kender De hende?
Min ungdoms stjerne. "Stumfilmens mest udtryksfulde øjne."
Hun er misundelig på min succes.
Hvis jeg ikke giver hende 300.000, vil hun gå til pressen.
Sikke en historie! Nu er det vel sandt?
Jeg forventede en sådan reaktion, så om et minut får De et bevis.
- Bevis? - Advokat Pauline Mauléon.
- Pauline, min kommende svigerfar. - Goddag, hr.
- Tillykke. - Hr. Bonnard tror ikke på min historie.
Så følg med. Odette står nede ved de slidte dæk.
Chaumette her? Endnu en morder på min fabrik?
De tog da imod mig. Hun kan bekræfte, at jeg er uskyldig.
- Hun vil især have sine penge. - Betaler De?
Nej. De kender nu sandheden, så hun skræmmer mig ikke.
- Deres respekt betyder mere end succes. - De er vidunderlig.
I morgen ved alle, at Deres søn bliver gift med en ærbar kvinde.
Vis hende ind, Pauline.
Et øjeblik...
Hvad er der?
- Jeg kom til at tænke på noget. - På hvad?
Hvis det kommer ud, at De er uskyldig, hvad vil Palmarède så sige?
Han bliver selvfølgelig skuffet og mindre venlig. Men hvad gør det?
Vi vil arbejde, selv André. Og om nogle år er Deres fabrik tilbage på sporet.
Det er lidt sent. Men skidt med det, jeg tænker på Dem.
Forbrydelsen gjorde Dem begge berømte.
Chaumettes afsløringer vil spolere Deres karrierer.
- Bonnards ære frem for alt! - Rettens ære frem for alt!
Jeg kan ikke acceptere et sådant offer.
Det virker.
Hent morderen.
- Odette Chaumette. - I egen person.
Mig en ære. Jeg er en stor beundrer af Deres stumfilmkarriere.
Min karriere er ikke forbi. De må se mig i 'Suzettes prøvelse'.
- Min tilbagevenden til scenen. - Jeg kommer til premieren.
Så De påstår, at De myrdede Montferrand?
Ja. I affekt. De unge damer har vel givet Dem alle detaljer.
- Og De vil gå til pressen. - Hvis jeg ikke får 300.000 i dag.
Dem har De her.
- De kan indkassere dem i dag. - En glædens dag.
Så svært var det heller ikke, vel?
Men kære Odette, for ikke at skulle betale igen vil vi have tegnebogen.
Tillid frem for alt! Men jeg overlader Dem den gerne.
"I skyggen af brændende buske." Og hvem er den velgørende herre?
De to tøsers alfons? En tilbeder? En fjern slægtning?
Det er min svigerfar.
Tilmed et godt giftermål. De har haft gavn af min forbrydelse.
- Det har de også, Odette. - Det er sandt.
Jeg tager i banken. Vi ses i teatret.
- Sikken skuespiller. - Hun er bedst i stumfilm.
'Den vidunderlige fløjte'.
Tak for Deres hjælp.
Hun kunne have skabt store problemer for Dem.
Det er bedst ikke at fortælle nogen sandheden.
Undtagen André, selvfølgelig. Det vil glæde ham, at hans kone ikke er morder.
Lad os ikke sige noget til André, men bare holde det mellem os.
- Vores hemmelighed. - Så siger vi det.
Der er du! Kunne du ikke have sagt det noget før, din dompap?
- Hvad? - At du elsker hende, for fanden!
- Øh, altså... - Ingen indvendinger. Kys hende nu.
- Hvad med hendes forbrydelse? - Jeg fik den dårligt beskrevet.
Jeg tænkte nok, at når du vidste alt -
- ville du beundre Madeleine ligesom mig. Hun dræbte for at forblive tro.
Ingen kvinde har nogensinde givet et sådant bevis på sin kærlighed.
Jeg elsker dig.
Se selv. Det er bedst ikke at sige noget.
Slip!
- Hvad laver du her? - Slip hende, eller jeg skyder.
Slip mig!
Du reddede mig.
Han bevæger sig stadig.
Lad os udstå denne prøvelse sammen, Suzette. Kæmpe i solidaritet.
For i denne verden af magtfulde, onde mænd -
- findes der ikke større trøst -
- end den, man finder i en søsters favn.
DE FORBRYDERISKE SØSTRES TRIUMF
MADELEINE VERDIER PÅ VEJ TIL AMERIKA!
KVINDERS STEMMERET ADVOKAT GÅR IND I POLITIK
CHAUMETTES TILBAGEVENDEN
RABUSSET GÅR ENDELIG PÅ PENSION
BESKYLDT FOR UTROSKAB
GENERATIONSSKIFTE I BONNARD DÆK
BRUN, EKSPERT I KVINDEFORBRYDELSER
DOMMER ANKLAGET FOR NEPOTISME
VALGT SOM ÅRETS JOURNALIST
BENÅDET AF PRÆSIDENTEN: SIMONE BERNARD LØSLADES
MEDICINSK LANDVINDING: FØRSTE BLÆRETRANSPLANTATION
BERØMT ADVOKAT MYRDET AF HUSTRU
PORTNERSKEN TALER UD
BOLIGHAJ MISTÆNKT FOR RUFFERI
ET ÅR SENERE NYE VIDNER TRÆDER FREM
..:: RETAiL FROM YOLO ::..