Novi srednji vek.
Človeštvo je poskušalo preprečiti krizo z vlaganjem v genski inženiring.
Ni jim uspelo.
Skonstruirani virusi in organizmi so pobegnili v divjino.
Uničili so užitne rastline, živali in veliko število ljudi.
Oligarhija zdaj živi v zaprtih mestih, imenovanih "citadele",
medtem ko se vsi ostali borijo za preživetje.
Za hrano so ljudje odvisni od semen, ki jih obdelujejo citadele.
Vendar so ta kodirana za proizvodnjo le enega pridelka.
Vroče je.
Zakaj se tako mudi?
Grem v stari laboratorij.
Sovražim ta kraj.
Bodi previdna tu.
Poglej, kaj sem našla.
Dovolj je, Vesper. Moja baterija je prazna.
Nisem te silila, da greš z mano. Moral bi ostati doma in se polniti.
S temi poskusi zapravljaš najin čas.
Ne skrbi. Nikomur ne škodi.
Hvala.
Počakaj tu.
Samo romar je. Pridi.
Mislim, da je "ona". –Pojdiva stran.
Nekega dne bi rada sledila enemu in ugotovila, kje pustijo vse te smeti.
Ne hodi. Samo tavajo, dokler ne umrejo.
Kako veš, da nikoli ne pridejo domov? –Vsi to vedo.
Kako bi lahko kdo vedel? –Vesper … Ne bo se vrnila.
Je kdo pri tebi?
Mislim, da jih ni več.
Nič ne slišim.
Vesper, zbiralnik!
Elektrika!
Odstrani zadnji pokrov s hladilnika.
Vzela sem ga ven.
Potrebovala sem prostor za svoje celične kulture.
Grem k Jonasu.
Kdo je tu glavni?
Jaz.
Vendar se niso držali …
Grbavec je bil tvoja odgovornost.
Končaj bedo ubogega bitja.
Ni človek. Ničesar ne bo čutil.
Izdelan je bil v laboratoriju.
Ta grbavec te je morda stal celo bogastvo. Kakšna škoda!
Kaj delaš tu, Vesper? –Saj veš.
Kako bi vedel? Zaklenjena si v kolibi skupaj z mojim bratom.
Nekdo je sabotiral najin generator. –Česa ne poveš?
Kakšen svet!
Vse najine bakterije so izginile.
Nimava elektrike. –Veš, da ne delujemo v dobrodelne namene.
Ne prosim te za pomoč.
Verjemi, delamo na tem.
Družina mora držati skupaj, da preživi tukaj,
predvsem po tem, ko je citadela podražila semena.
Na srečo imamo, kar hočejo.
Suhec!
Poglej, kdo nas je obiskal.
Tvoja kri ne bo večno mlada.
Škoda jo je zapravljati za takšne nujne primere.
Seveda,
če živiš sama, tako kot ti, imaš še srečo, da ni hujšega.
Romarji, letalci, razbojniki …
Potrkajo na tvoja vrata,
in vse se lahko konča tragično.
Tukaj bi bila bolj varna.
In moj oče?
Poskrbeli bi zanj.
Ni on kriv, da je tvoja mama odšla.
Obema bo bolje,
predvsem pozimi.
Zelo me spominjaš na tvojo mamo.
Upam, da se me ne bojiš.
Nočem biti ena od tvojih vzrediteljic.
To praviš tako, kot da je umazana beseda.
Misliš, da si boljša od vseh ostalih?
Imam znanje.
Samouk sem.
In nekega dne bom odšla od tod.
Ampak ti …
Še vedno boš tu
in izsesaval otroško kri, da jo zamenjaš za semena.
Moja ambiciozna deklica.
Tako sva si podobna, ti in jaz.
Ker nočeva dovoliti, da naju ta usrani svet zdrobi, kajne?
Vendar ne misli, da lahko spremeniš potek stvari.
Izkoristi vsako priložnost, ki se ti ponudi.
Lahko zdaj dobim svoje bakterije?
Vrni se pojutrišnjem.
Najprej moram tvojo kri prodati citadeli.
Oče ne more preživeti tako dolgo brez elektrike.
Želim si, da bi mi ostalo malo več.
Ne!
Ne! Ne!
Ne boš več jezen, ko boš videl, kaj imam.
Kaj je to? Od kod ti to?
Jonas mi jih je dal. –Za kaj?
Kaj si naredila, da si jih dobila? –Nič.
Kar vzela sem jih. –Vrni jih, preden izve.
Ne.
Moji so in jaz jih bom odklenila.
Naredila jih bom plodne. –Veš, da je to nemogoče.
Ko to storim, bo citadela želela, da delam v njihovem laboratoriju.
Nikoli ti ne bodo dovolili, da delaš tam. –Bojiš se, da bom odšla, tako kot mami!
Vesper,
ne poznaš cene sanj.
Utihni!
Tvoje mesto je tukaj. –Utihni!
Sinoči sem videla jadralno letalo.
Mogoče je strmoglavilo.
Na tvojem mestu ne bi pomagal? –Odpelji jo nazaj, kjer si jo našla.
Ona ni najina odgovornost.
Mogoče nama lahko pomaga.
Misliš, da naju bo odpeljala do citadele.
Ti ljudje ne delujejo iz prijaznosti.
Kaj ima ona od tega, da te vzame s seboj?
Mogoče …
Laboratoriji. –Nič.
Vesper! Nas hočeš razstreliti?
Bi raje videl, da jo pustim tam umreti?
Ja!
Kje je moški, s katerim sem bila? –Bila si sama.
Moram ga najti.
Lahko bi bil poškodovan, najino jadralno letalo je strmoglavilo.
Me lahko odpelješ tja, kjer si me našla?
Ne boš prišla daleč.
Mi lahko pomagaš?
Ti lahko greš.
Lahko najdeš pomoč. Lahko ga poiščeš. –Nisva tvoja služabnika.
Ja. Oprosti mojemu obnašanju.
Moški je moj oče in skrbi me zanj.
Tvoja pomoč ne bo ostala nenagrajena. –Pomagala sva.
Si poklicala citadelo? Prihajajo? –Ne vem.
Padla sem iz letala, preden je strmoglavilo.
Očka. –Ne!
Ne moreš me ustaviti.
Naredi kar hočeš, samo ne hodi jokat k meni.
Jaz sem Camellia.
Vesper.
Ne bo ti žal, če nama pomagaš.
Obljubim. –Kreneva ob sončnem vzhodu.
Ponoči ni varno. –Hvala.
Dala sem ti najbolj sočne.
Hvala.
Kdo živi tukaj s tabo?
Samo … Jaz in očka.
Razdražljiv dron.
Uporablja ga za komunikacijo. –Kaj se mu je zgodilo?
Poškodoval se je med služenjem za
citadelsko vojsko.
Vse, kar so mu dali, je bil star odpadni dron.
Če vaju oba odpeljeva v citadelo, sem prepričana, da mu lahko pomagajo.
Res?
Lahko to storiš? –Ja.
Moj oče je zelo vpliven človek.
Slišiš to, očka?
Očka?
Očka! Očka!
Pomiri se! Očka, ne!
Očka! Očka!
Pomiri se! Očka!
Pomiri se, očka.
Prosim, pomiri se!
Prosim, pomiri se. –Drži ga.
Zdaj spi.
Kaj ti je naredila? –Ne vem.
Lahko to storijo vsi iz citadele? –Ne verjamem.
Na srečo je bila tam.
Zdaj je budna.
Vesper?
Pričakoval sem, da bom našel romarje.
Ta človek potrebuje pomoč.
Lepo te je videti, Darius. –Jonas …
Vidim, da si spet pri močeh.
Našla sem rezervno oskrbo. –Še sreča.
Še vedno ti dolgujemo za kri. Morala bi nas obiskati.
Vzemi me s seboj …
Zakaj te nihče iz citadele ni prišel iskat?
Camellia …
Zastri zavese.
Spi z menoj.
Vedno me je zanimalo …
Kaj počnete s krvjo mojih otrok?
Ali jo uporabljate, da naredite svojo bolj posebno?
Pomagajte …
Prosim.
Trpiš?
Zdaj veš, kakšen je občutek. –Ne!
Ne! Ne!
Ne! Izpusti ga!
Ne.
Ne …
Ne, ne …
Razstavite ga.
Obdržite, kar je dobro.
Kaj te muči?
Ti je ta človek kaj pomenil?
Še en potnik je bil.
Kako sta ga našla?
Iskala sva hrano.
In sta po naključju naletela nanj?
Zakaj me ne pogledaš? –Ker se te boji!
Greva, Vesper.
Ne.
Ne moreš kar oditi.
Pomagala boš pri čiščenju.
Reciva, da nisva našla ničesar.
Ne morem ji večno lagati. –Jonas jo išče.
Nevarno bi bilo, če bi naredila karkoli nepremišljenega.
Obvestiti morava citadelo. –Jonas je edini, ki ima oddajnik.
Pa kaj?
Se še nikoli nisi prikradla na njegovo kmetijo?
Sta ga našla?
Ničesar nisva našla.
Ampak kako …
Jadralno letalo ni moglo strmoglaviti tako daleč stran.
Območje je zelo veliko.
Jutri grem z vama. –Citadelo moramo obvestiti o strmoglavljenju.
Najin sosed ima oddajnik. Zjutraj gremo.
Ja.
V redu.
Naredimo to.
Tvoja noga.
Skoraj si že nehala šepati. Lahko pogledam?
Si ti izdelala to?
To sem naredila zanj.
Da bi zaščitila njegove odprte rane, vendar …
Ne pospeši procesa celjenja.
Nisem vedela, da ljudje tukaj vedo toliko o sintetični biologiji.
Škodljivec ima tudi možgane.
To ni nič.
Pridi z mano. –Vesper, ni varno.
Mora videti moje delo, če naju želi odpeljati v citadelo.
Pojdiva.
Zdravo! Mali me vedno pozdravijo.
Všeč si ji.
Ta je prvi, ki sem ga ustvarila.
Kuja se, ker me ni bilo par dni.
Ni najlepši, ampak …
Ima značaj.
Tako kot oče.
Pridi.
Tukaj so bolj varni, a upam, da nekega dne
gredo ven v svet.
Česa takega še nisem videla.
Moramo pokazati Eliasu.
Komu?
Mojemu očetu.
Je vodja sintetične biologije v citadeli.
To bi mu bilo všeč.
Še vedno se učim.
Prvi sploh niso preživeli,
ali pa so se pobili med sabo.
Sem pa vse bližje pravi sestavi za vsako generacijo.
Še vedno delam napake.
Ta bi morala biti modra kot ostale.
Nekaj je moralo spremeniti mojo prvotno kodo.
Ugotovimo, zakaj ne počnete tistega, kar bi morali.
Oba veva, da ne bom prišel v citadelo.
Ampak otrok ti zaupa. To je zanjo vse.
Kdaj je tvoja mama umrla?
Ni mrtva.
Zapustila naju je pred enim letom.
Spremljala je romarje.
Kdo so romarji?
Hodijo v skupinah s tančicami na obrazu in zbirajo ostanke.
Nihče ne ve, zakaj.
Ne govorijo. –Zakaj jim je sledila?
Oče je rekel, da preveč sanja.
Tu je bilo dolgočasno živeti.
Ona …
Napisala je te čudovite pesmi.
Ko je zapela, mi je postalo …
Toplo.
Nekega jutra
sem šla k njej
in jo prosila, naj zapoje, toda …
Izgubila je glas.
Dva dni kasneje je ni bilo več.
Nekateri pravijo,
da obstaja virus, ki jih spremeni v romarje.
Nikoli te ne bi zapustila, če bi imela izbiro.
Kaj pa tvoja?
Nikoli je nisem srečala.
Mogoče je bolje tako.
Ali zares obstajajo?
To so naredili že zdavnaj.
Ali je res, da lahko citadela ustvari
kakršnekoli oblike življenja? –Ja.
ŽIVALI
Si že kdaj videla to? –Sem.
To je mačka. Zelo neodvisne so.
Ali se oglaša?
Ja.
Kaj pa ta? –To je sova.
Letijo in zvenijo …
Ta? –To je papiga.
Ponovi vse, kar rečeš.
Kaj? –Kaj?
Kaj delaš? –Kaj delaš?
Razumem. –Razumem.
Nehaj zdaj. –Nehaj zdaj.
Nehaj. –Nehaj.
Nehaj. Nehaj zdaj. –Nehaj. Nehaj zdaj.
Nehaj. –Nehaj.
Nehaj, Camellia. –Nehaj, Camellia.
Nehaj. Dovolj. –Nehaj. Dovolj.
Nehaj. Nehaj zdaj. –Nehaj. Nehaj zdaj.
Nehaj. Dovolj. –Nehaj. Dovolj.
To je volk.
Potujejo v tropih.
In radi tulijo v luno.
Zakaj je citadela tako zaprta za ljudi, kot smo mi?
Če bi odprli vrata vsem, ne bi bilo dovolj sredstev.
Ampak …
Izdelujete grbavce, da vam služijo.
Mi bi lahko opravljali njihovo delo.
Citadela ima rada nadzor.
Grbavci so zasnovani tako, da so zvesti.
Z ljudmi ne bi bilo tako enostavno.
Zabrundaj nekaj.
Zaposlen bo z njimi. –Bom preveril, če je čisto.
Vstopi, Vesper.
Žiroskop ni deloval pravilno. Popravil ga bom.
Kaj vaju je pripeljalo sem?
Vesper.
Zakaj si vdrla na mojo kmetijo?
Prišla sva po tisto, kar nama dolguješ za kri.
Ne vidim razloga, zakaj bi se prikradla noter.
Nazadnje so tvoji otroci vame metali kamenje.
Stvari so bile malce napete.
Pred nekaj dnevi so izginila naša kaleča semena.
Suhec je pazil nanje.
Rekel je, da so jih vzele žuželke.
Si lahko predstavljaš to?
Moral sem ga poslati stran, da razmisli o tem.
Če ne moreš zaupati lastni družini …
Res misliš, da so žuželke ukradle tista semena?
Primi.
Če bom zalotil žuželko pri kraji od moje družine,
ji bom odtrgal krila in vsako majhno nožico.
In kaj je z dodatnim potnikom?
Si kaj videla?
Izgubil sem vse potrpljenje z lažnivci.
Dron je kot nov.
Vendar tu ne delamo dobrodelnih dejavnosti.
Si lačna?
Lahko letiš?
Kaj ti je naredil?
Poleti še enkrat.
Ne!
Ne! Ne!
Kaj se je zgodilo?
Vesper?
Si kontaktirala citadelo?
Vesper …
Hej, vzemi si trenutek. –Ne!
Vesper! –Ne.
Kaj, če se ne da popraviti? –Seveda se da.
Našla boš način.
Obljubim.
In potem gremo lahko poiskati Eliasa,
ker se počutim veliko bolje.
Mrtev je.
Pokaži mi.
Ne, ne!
Ti si …
Grbavec sem, ja.
Videla sem že grbavce …
Niso ti bili podobni. –On me je ustvaril.
Drugačna sem.
Ne moreš naju odpeljati v citadelo.
Ko sva strmoglavila, sva bežala iz citadele.
Izdelava inteligentnega grbavca je hud zločin.
Hoteli so me ubiti.
Elias je sklenil dogovor z drugo citadelo za status begunca.
Nikoli naju nisi nameravala odpeljati.
Pospravi. Takoj!
Vesper, žal mi je.
Še nikoli se nisem počutil tako ničvrednega.
Poskusi leteti.
Ne moreš ostati tu. Jonas te je označil.
Misli, da zdaj pripadaš njemu.
Nikamor ne gremo, oče.
Ona je grbavec.
Lagala nama je.
Imel si prav.
Odpeljala jo bom k Jonasu.
Mogoče bo potem prijaznejši do mene.
Ne bodi prestroga do nje. Grbavci ubogajo svoje gospodarje.
Ni imela izbire.
Nehaj!
Ne obstajam več.
Ne moreš kar obupati, ko postane težko.
Vsem nam je težko,
ampak ostanemo
in pomagamo drug drugemu.
Pridi z mano.
Sedi.
Ugotovila sem, zakaj ne deluje, kot bi moralo.
Naletela je na glivo z oranžnim pigmentom.
Združili so se in naredili nekaj novega.
Če lahko cvet spremeni svoj namen,
potem ga lahko tudi ti.
Kaj?
Lahko vzamem vzorec od tebe?
Camellia?
Poglej si ta del tu.
Ponavlja se ves čas, vendar ni del tvoje jedrne DNK.
Kaj je to? –Zaklenjeno je.
Elias mi ni povedal ničesar.
Včasih sem igrala za Eliasa, ko je delal.
Rekel je, da mu je to pomagalo pri koncentraciji.
Bil je v laboratoriju citadele.
Z njihovo tehnologijo bi bilo to enostavnejše.
Ne bi ti bilo všeč v citadeli.
Elias je govoril, da je življenje tam kot zamrznjena reka. Površje je bilo čudovito,
ampak spodaj …
Vsi se trudijo živeti večno, to pa je življenje osamljenosti in brez veselja.
Tam si živela.
Živela sem za Eliasa.
Zabavala sem ga, skrbela zanj.
Pustila sem mu, da on skrbi zame.
Grela sem ga,
pomagala sem mu zaspati …
Naredila sem vse, kar je zahteval od mene.
Camellia?
Ne. Kar igraj.
Zadnja nota … Še enkrat jo zaigraj.
Poglej.
To so zaporedja DNK rastlin …
Toliko jih je, da ne razumem.
Počakaj.
Očka!
Našla sem ključ za odklepanje citadelinih semen.
Lahko jih naredim plodne.
Nikoli več ne bova lačna.
To je bil torej njegov načrt:
da jih zamenjaš za dostop do druge citadele.
Jutri moraš Vesper odpeljati tja.
Ne. –Vesper …
Oče. –Ti …
Ne bom te zapustila.
Ne razumeš, citadela bo neusmiljena.
Potrebujem nove filtre. Morava v stari laboratorij.
Ne boš verjela, kaj bom naredila.
Tako mi je odleglo, da sem vas končno našel, gospodična.
In vi ste?
Oprostite mi.
Moje ime je Jonas.
Njegov brat sem.
Če greste z mano,
potem vam lahko pomagam priti domov.
Kontaktirali smo že citadelo. Na poti so.
Ali se motite ali pa …
Nekdo ne govori resnice.
Sem edina oseba na tem območju z oddajnikom.
Morate biti zelo previdni,
komu zaupate.
Moj kraj je bolj
primeren za damo.
Je večji, udobnejši.
Ne diši po smrti.
Šla bom z vami.
Neverjetno!
Praktično si človek.
Grbavec potrebuje gospodarja. –Imam ga.
Ne! Nič več.
Misliš, da sem neumen?
Vesper, nehaj! Nehaj!
Ne, ne … –Jonas, ne!
Izpusti.
Tako se torej konča.
Želim se dogovoriti.
Camellijin lastnik je bil inženir.
Skril je kode za odklepanje semen v njeni DNK.
Lahko jih naredim plodne.
Potem bova oba imela hrano, ki jo potrebujeva.
Našel sem grbavca, ki ga iščete.
To se bo pomešalo s celicami semen in spremenilo njihov DNK.
Kako dolgo bo to trajalo?
Delovalo je.
Ta malček nam lahko spremeni celotno življenje.
Stran od okna.
Vesper …
Pusti.
Ne vdihujta ga.
Kmalu bodo prišli.
Predala se bom.
Za to je prepozno. Vedo, da sva ti pomagala.
Z Vesper morata oditi. –Ne!
Ne bova te pustili tukaj. –Ne prepiraj se.
Lahko vama pridobim dovolj časa, da pobegneta.
Poglej me.
S Camellio morata priti do citadele na jugu.
Zamenjajta semena za varnost. –Ne, nočem nič od tega.
Dala jim bom semena.
To ne gre tako. –Ne bom te pustila tukaj.
Vesper …
Kaj pa to?
Ukanimo jih.
Skriješ se v močvirje, jaz pa rečem, da te ni več.
In ko bo konec, se lahko vrneš nazaj.
Delal sem za te ljudi. Vem, kako govoriti z njimi.
Poleg tega,
kako me lahko še bolj prizadenejo?
Tudi tebe lahko skrijeva pred njimi. –Prav.
To je dobra ideja.
Obljubi, da boš pazila nanjo.
Ne, ne …
Ne! Ne!
Žal mi je. –Ne!
Ne, ne!
Pridi sem. Žal mi je. –Ne, ne!
Ne, ne … –Vedno bo s tabo.
Vedno bo s tabo. Vesper …
Rekel je, da bi morali iti na tvoj vrt in nato južno do citadele.
Prav?
Pridi.
Beži.
Ne dotikaj se rdeče trave.
Šla bom s tabo.
Hej!
Ne bodo se ustavili, dokler me ne dobijo.
Ne. Očka je rekel …
Držati morava skupaj.
Ne moreš me kar zapustiti.
Vesper, se spomniš, kaj si rekla o semenih?
Kako bi samo eden lahko spremenil vse?
Ne … –Vesper.
Ne moreš narediti tega. –V redu je.
Pojdi z mano. Ostala boš z mano in to je to!
Moraš storiti, kar ti rečem.
To je ukaz. Ukazujem ti, da ostaneš z mano.
Vesper … –V redu? Pridi.
Ostani z mano.
Ostani z mano, prav?
Ostani z mano. Ne boš me zapustila.
Ne, ne …
Prosim. –Vesper …
Prosim, ne zapusti me.
Prosim. –Vesper …
Prosim.
Prosim, ostani z mano.
Lepo sanjaj.
Posvečeno našim materam in očetom
Prevod: Marinko
Tehnična obdelava DrSi Partis