Da jeg i sin tid begyndte i ILM, var mit første indtryk:
"Der er noget galt her."
Jeg skal arbejde på Star Wars. Det er et stort Hollywoodselskab.
Jeg kommer derhen og regner med, der vil være en masse lys og gang i den.
Men det er som et tandlægekontor.
ILM lå på gaden Kerner.
Stjernekrigen havde været i vælten.
Da George flyttede selskabet herop, ville han gerne holde lav profil, -
- så folk ikke vidste, hvad der foregik.
Vi havde en dør, hvorpå der stod Kerner Optical Company.
Det var bare et skalkeskjul, så folk ikke skulle få nogen idé om, -
- at det var her, at Industrial Light & Magic lå.
De ville bare gå videre til autoværkstedet for eksempel.
Når jeg viste folk rundt i ILM's lokaler, sagde jeg altid til dem, -
- simpelthen fordi bygningen var så nedslidt:
"Hver en dollar bliver brugt på filmene."
Pengene skulle ikke bruges på blanke messinghåndtag.
De skulle bruges på filmene.
3. "Der er ingen vej tilbage."
Jeg fik et manuskript til Pirates of the Caribbean.
Da jeg så det, tænkte jeg: "Det her kan ikke være godt."
Men så læste jeg det, og det var ret godt. Så min næste tanke var: "Hvad synes Hal?"
Han gav mig manuskriptet, og der stod "Pirates of the Caribbean".
Jeg tænkte: "En film baseret på en forlystelse. Jeg ved nu snart ikke."
Hvordan får man en historie ud af det?
Overgiv jer, I forbandede bænkebidere!
Vis dem din bagbordsside.
Jeg havde det sådan lidt: "Er det, hvad man byder mig?"
Jeg elsker at lave film, der ikke burde funke.
Det er det magiske. Det spændende er, at vi ikke ved, hvad der vil ske.
En fyr skyder og hugger med sit sværd og alt muligt.
Gores idé om projektet var usædvanlig, interessant og frisk.
Efter det første møde svævede jeg nærmest over jorden.
Det er en slags punkrock-western, ikke?
Pirater går deres egne veje. De har et kodeks, men kan godt bryde det.
En korrupt verden er ikke noget sted for en ærlig tyv.
Det var det ved filmen, der først fangede mig.
Genren fandtes ikke rigtig mere. Så det var spændende at genoplive den.
Fyr!
Jeg var vokset op med de klassiske film fra 40'erne og 50'erne, -
- hvor man så et træskib i et bassin, og jeg var vild med det.
Nu havde jeg et manuskript, der gav mig chancen for -
- at bygge et bassin og nogle store træbåde og filme dem, -
- som man gjorde i Paramount eller 20th Century Fox.
"Det bliver sjovt."
Ude bagved byggede vi en 1,5 meter høj mur.
Den var supersolid og beklædt med plastic. Vi fyldte den med vand.
Der var piratskibe, som var 10 meter lange.
De enorme sets skulle have pyroteknik, modeller -
- og udstyr til at trække skibene. Og vindmaskiner. Det var spændende.
Fyr!
Må jeg lige vise dig noget? Ja. Det her er geografien.
Der er en spøjs forbindelse mellem John og mig.
Begge vores fædre var atomfysikere, og de kendte faktisk hinanden.
Jeg kan sige til John: "Jeg skal bruge noget værktøj, der ikke findes."
Dynamikken bliver ikke efter dit hoved, og så skal jeg fjerne den.
Man får meget mere energi ud af en som ham, når han bliver udfordret.
Værsgo!
En stor udfordring ved Pirates 1 var, at piraterne er ramt af en forbandelse, -
- så når de befinder sig i måneskin, er de skeletter.
Men når de ikke er i måneskin, er de skuespillere i kostumer.
Værsgo!
De skulle gå fra live action til CG og tilbage igen.
Jeg tænkte, vi kunne filme skuespilleren først, -
- så lave en ren baggrundsoptagelse og retouchere det nødvendige til sidst.
Vores retoucheringsfolk skulle være rigtig gode til det.
Jeg kunne ikke lade være, min ven.
Det var vigtigt at forstå, hvad der skete, -
- især da Barbossa bliver forvandlet i måneskinnet og forklarer forbandelsen.
Vi ville arbejde med den optagelse først, fordi den var udfordrende.
Hvis vi kunne få den i hus, ville publikum tro på effekten.
Vi lavede et trick. I et halvt sekund, da han bliver forvandlet til et skelet, -
- beholdt vi hans rigtige øjne i ansigtet.
Så blinker han, og derfra går det helt over til CG.
Vi beholdt den lille del, som vi vidste, at publikum kiggede på, -
- lidt længere efter overgangen fra ægte til digital.
De må hellere begynde at tro på spøgelseshistorier, miss Turner.
De er med i en.
Og det virkede godt.
Hal var begyndt som stop motion-animator. Han gik virkelig op i arbejdet.
Den vigtigste del af min opvækst tilbragte jeg på en ranch i Colorado -
- meget langt fra noget, der havde med film at gøre.
Jeg identificerede mig meget med Luke Skywalker, -
- både hvad angår fantasihistorien i Stjernekrigen -
- og det at være langt væk fra universets lysende centrum, eller hvad Luke nu siger.
Findes der et lysende centrum i universet, er du på planeten, der er længst fra det.
Jeg så en masse midnatsfilm.
Gysere, sci-fi, eventyr og mystik ...
De fleste af de gamle Universal-gyserfilm, alt af Ray Harryhausen.
Min idé om at blive animator opstod, da jeg så King Kong i tv.
Jeg var rasende over, hvad man gjorde ved Kong i filmen, -
- og skrev med min mors hjælp et brev til tv-stationen, -
- som jeg mente var skyld i hans død.
I 1988 begyndte jeg på Will Vinton Studios og lavede stop motion-leranimation.
De havde vind i sejlene, fordi de lavede reklamer for California Raisins, -
- som var et kortvarigt kulturfænomen i 80'erne.
Mit mål var at flytte ned til Bay Area og arbejde for ILM.
Det var kæmpestort for mig at blive en del af ILM.
Vi var store fans af Ray Harryhausen og Jason og det gyldne skind.
Men meget af det er filmet med stationært kamera.
Kameraet skulle ikke være fastlåst. Vi ville frigøre kameraet.
Når man filmer 70 skuespillere med håndholdt kamera, -
- og de laver en slags koreografi, skal det føles lidt planløst, -
- som om man bare reagerer.
Når et hoved hopper rundt, skal man reagere intuitivt.
Det var nok den største udfordring.
Det eneste, der gav mening, var at filme skuespillerne i deres kostumer -
- og matche dem så godt som muligt med CG-figurerne.
Men det var en særdeles vanskelig proces.
Nogle gange var figurerne kun skeletter og blev filmet med motion capture.
Vi optog det med nogle af vores animatorer i rollerne.
Okay. Det ser godt ud.
Nogle måneder før vi var færdige, besøgte Ray ILM, -
- og jeg viste ham nogle af optagelserne fra Pirates.
Han sad med et stort smil på læben.
Han syntes, det var rigtig fint, og nød det virkelig.
For folk, der voksede op med Ray Harryhausens film, og især dem, -
- der siden hen arbejdede med stop motion, kunne det ikke være mere perfekt.
Da Sith-fyrsternes hævn skulle laves, brugte I allerede digital teknik.
Men George ville videreudvikle den.
Med Sith-fyrsternes hævn begyndte vi at bruge mange digitale dubleanter.
I dette billede skal vi skabe en digital Obi-Wan.
Vi laver en tøjsimulation og tænker over, hvordan tøjet reagerer på bevægelserne.
Her er resultatet. En digital stuntmand træder til for Ewan McGregor.
George strammede hele tiden kravene til, hvordan kampene skulle være.
I Sith-fyrsternes hævn var der flere kampe med lyssværd end i nogen af de andre film.
Når nogen hopper eller slår kolbøtter i luften, er det nok en digital figur.
Vi skiftede også hoveder ud.
Der er en kamp mellem Palpatine og Mace Windu, -
- hvor Ian, selvom han er en fantastisk skuespiller, opgav at kæmpe med sværd.
I stedet brugte man en stuntmand, men det lignede ikke Palpatine nok.
Så vi satte et digitalt hoved på.
Det var nogle af de store nye ting, vi lavede.
Hver ny film i serien var større end forgængeren.
Star Wars: Den usynlige fjende
Ligesom det var med de tre første film.
I Episode I var der lige under 2000 optagelser.
Og i Episode II var der lidt flere.
I Episode III var der vist 2500 optagelser med visuelle effekter.
Jeg prøvede at finde en teknik til alle sekvenserne.
Det er en meget kortfattet collage af tidlige idéer til Mustafar.
Efterhånden blev det hele lidt mørkere.
Det interessante er, at modelafdelingen laver en udgave nu, -
- der ligner det her. Det bliver en meget stor model.
Da man viste mig nogle storyboards over Mustafar, tænkte jeg, -
- at vi før havde brugt ordene "stor" og "virkelig stor".
Og Mustafar var virkelig, virkelig stor.
Det har vi ikke rigtig ord for.
Det skal ligne Helvede.
Og det er der, Darth Vader kommer fra.
Min CG-chef mente, vi kunne lave det med computergrafik.
"Vi kan lave lava. Det vil se godt ud."
Jeg havde set en hel del væskesimulationer, -
- og jeg tvivlede på, at vi ville få detaljer nok ud af det.
Scott Farrar havde lavet filmen Congo i midten af 90'erne, -
- hvor de havde lavet lava ved hjælp af methylcellulose.
Jeg syntes, det var en god arbejdsmetode.
Jeg foreslog at lave Mustafar som en stor model.
Den var 12 x 9 meter.
Den var nok ikke helt så lang som en tennisbane og ikke helt så bred.
Det var et enormt byggeri, som var lavet af enorme skumblokke.
Der var hundredvis af dem, formet som store byggesten.
Vi byggede alle lavakanalerne med klare plexiglasbunde, -
- så man kunne belyse den gennemsigtige methylcellulose nedefra.
Ja, det er orange.
Skjult ude i siden stod der en mand, -
- som skovlede brændte korkstykker i forskellige størrelser.
De var fra 1,25 centimeter til 2,5 centimeter.
På den måde fik lavaen en slags mørk skorpe.
Jeg kan ikke rigtig beskrive det.
Det er som en ballet, hvor alt skal passe perfekt sammen -
- for at få settet til at fungere.
Men det gik utrolig godt, syntes jeg. George var meget tilfreds.
Modelafdelingen var glad for at have lavet noget, som George var tilfreds med.
Det ser flot ud.
Rigtig godt.
Efter Sith-fyrsternes hævn var det slut.
Vi skulle ikke lave flere Star Wars-film et stykke tid.
ILM MODELAFDELING
I 2006 blev jeg afskediget, fordi der ikke blev lavet ret meget i studiet.
Vi vidste, at vi ville bygge et nyt ILM.
Da muligheden i Presidio meldte sig, sagde jeg: "Lad os købe det sted."
Jeg ville bare have en smuk arbejdsplads.
Presidio i San Francisco ILM Campus siden 2006
Det virkede ikke rentabelt, at man opførte sådan en bygning.
George brugte mange penge på den, som han vidste, han ikke ville få tilbage.
Da de så den, vidste de, at den gamle måde at gøre tingene på var passé.
Vi var i tvivl om, hvad der foregik.
De indkaldte os til et møde i modelafdelingen.
Så gav de os beskeden om, at modelafdelingen skulle sælges.
- Hvordan føltes det? - Knusende.
Jeg havde troet, at jeg skulle arbejde for ILM, til jeg gik på pension.
Salget af modelafdelingen var ...
Jean Bolte Modelbygger
Det var slutningen på en skøn tid. Der var ingen vej tilbage.
Konkurrenter snupper en bid af Lucas' special effects
Da jeg kom til ILM, var ILM stort set de eneste i branchen.
George Lucas er kongen af hightech
Der var en lang periode, hvor vi dominerede effektbranchen.
Jim Morris. Jeg er chef for ILM. Det her er nogle af nøglepersonerne.
Det positive ved, at ILM har så mange utrolig dygtige folk, -
- er, at jeg møder folk fra ILM stort set overalt, hvor jeg arbejder.
Og ser man på de selskaber, der laver visuelle effekter i dag, -
- er de fleste blevet stiftet af folk fra ILM.
Da jeg begyndte, sagde man:
"En dag får alle film brug for det, vi laver med visuelle effekter."
Senere hed det: "Det er for meget af det gode."
Pludselig har man skabt en masse konkurrence.
Der var nogle, der lavede CG i reklamer.
Vi var stadig langt foran, men vi havde fået konkurrence.
ILM blev betragtet som de bedste, som man gerne ville slå af pinden.
Krig på special effects
Stor efterspørgsel på digitale animatorer
Mange selskaber forsøgte sig med at tredoble folks løn.
Det var rigtig godt for animatorerne, men gjorde det svært for os.
Teknologien presser special effects-firmaer
Man gik på strandhugst efter ansatte, og det gjorde folk knotne.
Forsøgte nogen at lokke dig væk fra ILM?
Ja, der var et par stykker, der ville have fat i mig.
Der var et par tilbud, men de var ikke så tillokkende som -
- at arbejde her på dette legendariske sted.
Effektfirmaer i hård konkurrence
Hvem var de nye aktører? Og mærkede ILM konkurrencen?
Der var en række selskaber, der blev rigtig gode.
Især i begyndelsen af 2000'erne.
Noget af det var virkelig godt.
Hvert år blev det bedre og bedre.
Ringenes Herre: De to tårne (2002) Wētā FX
Wētā er nok vores største konkurrent.
Der er mange ligheder i den måde, vi går til arbejdet på.
Det skyldes blandt andet Joe Letteri, der er leder af selskabet.
Han var special effects-leder i ILM, før han gik over til Wētā.
Jeg er teknisk direktør med ansvar for, hvordan det ser ud på lærredet.
Jeg forlod ILM for at arbejde på Gollum, for han var en af mine yndlingsfigurer.
Min dyrebare!
Der var et par revolutionerende ting ved Gollum.
For at gøre det troværdigt skulle huden ligne hud.
Vi var begyndt at udvikle en teknik i ILM, før jeg holdt op. "Subsurface scattering".
Du har ikke nogen venner.
Ingen bryder sig om dig.
Lyset kommer ind og spreder sig ud i siderne.
Det gjorde det muligt for os at gøre Gollum så livagtig.
- Visuelle effekter-kategorien ... - Og Oscaren går til ...
Jim Rygiel, Joe Letteri, Randall William Cook og Alex Funke -
- for Ringenes Herre: Kongen vender tilbage.
Tak til alle hos Wētā Digital for jeres kreative energi.
Alt er tophemmeligt, mens man arbejder på filmen.
Så snart den får premiere, taler vi om det.
Så alle ved, hvad man har lavet, så snart filmen kan ses.
Vi kommer fra et lille samfund, så vi har bevaret venskabet.
Vi bygger på hinandens arbejde.
Gollum gjorde det nok lettere for ILM at få en digital Davy Jones på banen.
Resultatet var superflot.
Det er Davy Jones.
Da Gore talte med John og mig om en Pirates 2 og 3 med Davy Jones, sagde han:
"Jeg vil have en CG-figur med i filmen. Han er supervigtig. Det skal I tænke på."
Det skulle være hans Gollum.
Jeg tænkte, hvad nu hvis det at sejle med Den flyvende hollænder -
- var en forbandelse, en sygdom, -
- så der begyndte at gro ting fra havet på en.
De ting blev en del af figurerne. Det var sjovt.
Jeg lavede tegninger af dem. Det var hyleskægt.
Og Djævlen selv skulle herske over dem.
Jeg fik en god ven og fantastisk grafiker, Crash McCreery, til at hjælpe mig.
"Lad os designe Davy Jones med det som udgangspunkt."
I Pirates 1 spiller Geoffrey Rush Barbossa som Barbossa -
- og bliver kun udskiftet med en CG-figur i nogle få optagelser.
Davy Jones skulle være digital i stort set alle de billeder, han var med i.
Så det handlede mindre om motion capture og mere om emotion capture.
- Når man gør det, virker det, som om ... - Ja, jeg er med.
Bill Nighy skulle være Davy Jones.
Jeg ville ikke give køb på idéen om, at man kan se ind i hans sjæl.
Jeg ville ikke give køb på hans skuespil.
Og det var udfordringen for John og holdet.
Hvordan undgik vi konflikten mellem de visuelle effekter og skuespilleren?
Du skal se det her.
Vi vidste, at vi havde en god skuespiller.
Vi ville have dem til at spille ansigt til ansigt med de andre skuespillere.
Den sekvens skulle være den, der kom med i filmen.
Udstyret skulle være robust.
Det skulle være bærbart og ikke fylde meget på settet.
Hal Hickel spurgte:
"Hvis de skal laves med CG bagefter, så kan de have hvad som helst på, ikke?
Kan vi sætte sporingspunkter på dem for at lette arbejdsprocessen?"
De vendte tilbage til os med IMocap-systemet.
Mit kostume er en laber, grå træningsdragt.
Folk har set skuespillere i grå dragter med små lysende kugler.
Vi fandt på en lidt anden dragt, som havde små bånd i stedet for kugler.
Det var sådan, vi ville følge deres bevægelser.
Det var omhyggeligt designede sporingspunkter, -
- så de kunne genskabe alle lemmers position og størrelse.
Det betød, at de kunne styre kameraerne, som de ville.
Fotografen kunne vælge den belysning, han ville.
Vi kunne stå i en halv meter vand i en lagune, -
- eller vi kunne stå på et skibsdæk i regnvejr.
Alle kunne ignorere, at vi lavede effekter.
De skulle bare få scenerne i kassen, og så klarede vi resten senere.
Heldigvis havde vi Bill, der kan træde ind på settet i spandexdragt -
- og med små prikker i ansigtet, -
- og når han ser billedet af Davy Jones, siger han bare: "Jep, jeg er ham."
Og pludselig føler man selv, at man er en tidsrejsende i pyjamas.
Han giver bare alt.
Bill lavede noget fantastisk med kæben. Og han har faktisk ingen kæbe.
Hans figur har ingen kæbe. Der er et skæg.
Luk kisten op. Jeg må se det!
Den mest skræmmende opgave var skægget med 40 tentakler.
Det skulle være i bevægelse hele tiden. Det havde sin egen vilje.
Når han spillede, vred det sig som blækspruttearme.
Skægtentaklerne snoede sig om hinanden og reagerede på hans kropsbevægelser.
De hang fast i hinanden og rev sig løs igen.
- Interessant gennemsigtighed. - Er det for meget?
Får det ham til at ligne en lille, spinkel blæksprutte?
Vi talte meget med holdet.
"Her er han oprevet, her er han hemmelighedsfuld, her grubler han."
Vi kunne umuligt lave det i hånden.
Filmen ville ikke være færdig, hvis vi havde forsøgt det.
Der måtte være et eller andet automatisk animationsprogram, -
- der kunne få skægget til at bevæge sig i optagelsen, -
- så animatorerne kunne koncentrere sig om ansigtsanimationen og kropsanimationen.
Jeg synes, vi har gjort det meget bedre.
Der var ingen plan B.
Simulationsprogrammet, der skulle styre hans skæg, havde bare at virke.
Og det gav mig mange søvnløse nætter, bogstavelig talt, indtil det virkede.
Og da det virkede, var det magisk. Det virkede perfekt.
Pirates of the Caribbean: Død mands kiste Gore Verbinski, 2006
Det var på et helt nyt niveau. Det lignede slet ikke CG.
Det virkede, som om han bogstavelig talt var den figur.
Fanden tage dig, Jack Sparrow!
Og Oscaren går til ...
John Knoll, Hal Hickel, Charles Gibson og Allen Hall -
- for The Pirates of the Caribbean.
Pirates 2 kom på et interessant tidspunkt med hensyn til visuelle effekter, -
- for i starten af 2000'erne var publikum lidt trætte af effekter.
De vakte nærmest modvilje.
Den hurtige ...
Den superhurtige udvikling inden for visuelle effekter betød, -
- at publikum ikke længere lod sig imponere.
De undrede sig ikke, men sagde bare: "Man kan jo lave alt nu med en computer."
Det projekt viste mig, hvordan vi får publikum til at sige wow igen.
"Jeg kan ikke se, hvad det er. Er det makeup? Hvad er det?"
Det gav folk lidt af forundringen tilbage.
Det fornyede min tro på, at vi kunne få publikum til at sige: "Wow."
Da vi lavede den tredje film, ville vi gerne overgå den forrige.
Vi blev nødt til at afslutte trilogien med noget helt fantastisk.
Himlen først, og så slår et lyn ned i havet.
Og så bevæger det sig.
Vi var godt tilfredse med de to skibe i malstrømmen. "Prøv lige at overgå det."
Lad os komponere det på den måde. Man ser dem springe ...
Udfordringen var, at metoden med at filme on location, -
- som vi havde brugt ved de to første, ikke længere var en mulighed.
Vi kunne ikke lave det til søs.
Det er den største blue screen, jeg nogensinde har set.
Det er nok den største nogensinde. Der skal bruges mange pixels.
Men jeg er ikke vild med CG-vand.
Dets beskaffenhed gør, -
- at vi må lave det som tre eller flere helt forskellige partikelsimulationer.
Problemet med vandsimulationer er, at vandet bliver til skum, når det brydes.
Og så bliver det til søsprøjt. Man kan altid se overgangene.
Det virker ikke ægte.
Det var nok den forespørgsel, der knækkede John.
"Kan du lave en simulation med en masse vand, der brydes -
- og bliver til skum og derefter til søsprøjt på én gang?"
Det var meget sværere, end jeg troede.
Vi havde lavet ret gode væskesimulationer på tidligere projekter, og jeg tænkte:
"Vi kan lave noget naturtro vand i forgrunden -
- og lave gentagelser af det ud i det fjerne, -
- hvor det vil forsvinde i en stor malstrøm -
- omgivet af regn, torden og kæmpeplask."
Da jeg så den første simulation, syntes jeg, den så forfærdelig ud.
Plan B var, at jeg ville lave selve malstrømmen -
- som den største simulation, jeg havde råd til, -
- og så lave alle de finere detaljer i forgrunden.
Gore hadede det.
Det lignede en toiletkumme med modeller. Det så helt forkert ud.
Ens hjerne siger bare: "Det er ikke ægte."
Så havde vi brug for en plan C.
Skibet i den inderste bane bevæger sig hurtigere.
Jeg var presset, for uret tikkede.
Det var mange optagelser, der skulle ordnes.
De prøver at gøre det troværdigt.
- John sagde, du pressede ham hårdt. - Ja. Og det elsker han.
Han tager imod udfordringen.
Det eneste, jeg bekymrede mig om, var vandets overflade.
Hvad hvis vi nu gjorde hele malstrømmen flad som en pandekage?
Når vi var færdige med simulationen, kunne vi gøre den tragtformet igen.
På den måde opnåede vi en fin detalje- og opløsningsgrad, -
- og den så stor nok ud.
Fyr!
Det er med i filmen.
Det var plan C. Vi klarede det efter en masse søvnløse nætter.
Det sidste, vi arbejder på, er en masse vandstænk.
Fantastisk, John.
Det er et venskab bygget på eventyrlyst.
Der har vi ikke været. Lad os tage dertil.
En effekt er ikke kun et udstyrsstykke.
Hvis den kun er det, bliver man ikke opslugt af det, man ser.
Så læner man sig bare tilbage, -
- og der er en enorm æstetisk afstand mellem publikum og filmen, -
- fordi effekten skubber publikum væk.
Den er måske for stor at kapere.
Ens øjne kan ikke helt bearbejde det og få det til at give følelsesmæssig mening.
Jeg vil have, at hver eneste effekt i mine film -
- skal give følelsesmæssig mening.
Jeg fik et opkald fra Steven om, at han ville lave War of the Worlds.
Jeg havde set den originale film.
Jeg var seks eller otte år og syntes, den var fantastisk. Så okay.
En af udfordringerne ved War of the Worlds var, -
- at Steven ville have filmen lavet på otte måneder.
En så stor film burde faktisk tage omkring halvandet år.
"Lad os klare det på otte måneder."
Da jeg hørte det, tænkte jeg: "Okay, uret tikker. Fart på."
Indspilningen begyndte i december. Filmen skulle have premiere i juli.
Vi filmede i kulden på Hudsonfloden -
- midt om natten for at lave en scene med en færge, der synker.
Og vi filmede om dagen i New York, hvor solen gik ned klokken 16.
Så vi kunne kun filme mellem 8 og 16. Alt var imod os.
Men det gjorde, at folk var på stikkerne og mere kreative, tror jeg.
Det fine ved War of the Worlds var, -
- at kameraet hele tiden fulgte Tom Cruise.
Så man som seer fik fornemmelsen af at være hovedpersonen, -
- og at disse ting skete lige foran en.
Kameraet var ikke et sted, hvor man ikke selv kunne være.
Det skyldtes de to mesterlige filmskabere, der arbejdede sammen -
- om hver optagelse.
Om foran.
- Hvis bil er det? - Bare sæt dig ind.
I en af scenerne kører Tom Cruise væk fra krigsmaskinerne, -
- der sprænger ting i luften omkring ham.
Der er en stor bro i baggrunden.
Scenen blev optaget i et rigtigt beboelsesområde.
Steven ville have, at broen blev ramt bagfra af eksplosioner -
- og krummede sig som en skorpionhale. Det var en god idé.
Jeg prøvede det og syntes, det så lidt kunstigt ud.
"Men hvad hvis vi gør det i sektioner? Det er jo sådan, broer er opbygget.
En af delene kunne bøje og blive der, -
- og så kunne den næste gøre det samme. Er det fint nok?"
"Ja, det bliver fint," sagde han.
Broen er nu en CG-bro.
Husene er modeller, som vi kombinerer med den rigtige baggrund, -
- mens vi skjuler den virkelige bygning, der er uskadt.
En tankvogn falder ned fra broen. Det er en model på halvanden meter.
Vi optog den scene udendørs i Marin foran en blue screen.
Den ryger ned og eksploderer. Det indgår også i scenen.
Så scenen er sammensat af en masse elementer, -
- og det ligner én ubrudt optagelse med alle de forskellige ting, der foregår.
Fint!
Det så godt ud på skærmen.
Dennis har et skarpt blik for design og kan finde ind til kernen.
Man prøver at sælge ham en masse bling, men han siger så bare: "Virker designet?"
I en scene bevæger kameraet sig rundt om den minivan, som Tom kører i med familien.
Det hele blev filmet indendørs foran en blue screen.
Det var sammensat af fire-fem forskellige dele.
Man kunne pille stykker af bilen af, -
- og så skiftede man til del to, filmede så meget som muligt og stoppede så.
Så lavede man en usynlig overgang.
En søjle susede forbi, -
- og det kunne være der, man skiftede fra det ene øjeblik til det næste.
Baggrunden, hvor han snor sig frem mellem alle bilerne på motorvejen, -
- blev filmet et rigtigt sted, hvor man afspærrede motorvejen.
Pablo Helman havde gang i otte kameraer på motorvejen.
Han filmede i alle retninger og lavede en 360-graders panoramaoptagelse.
Når man satte det hele sammen, fik man en helt glat overgang -
- i den to et halvt minut lange dialogscene, -
- som om man bevægede sig gennem bilen.
Hvem angriber os?
Rachel, slap af. Hold kæft, Rachel!
- Du gør hende bange! - Jeg kører! Gør noget!
War of the Worlds var faktisk noget af ILM's bedste arbejde -
- og en film, der ikke fik ret meget opmærksomhed.
Men når jeg ser på den film, bliver jeg forbløffet over, -
- hvor meget de kunne gøre med et meget lille budget.
Det var min yndlingsfilm.
Den havde alt det, jeg kunne lide at lave. Store optrin.
Lange sekvenser. Det burde ikke kunne lade sig gøre.
Og sekvensen i Newark, hvor trefoden kommer op af jorden og alt det der.
Det var fantastisk.
Tom løber, og folk løber sammen med ham.
De bliver ramt af eksplosioner og forvandlet til aske.
Jeg fik tøjet til at flyve til vejrs som engle.
Der er et skjult budskab.
Der var en masse fantastiske optagelser.
Jeg syntes ikke, jeg kunne gøre det bedre, så det var den sidste film, jeg lavede.
Nogle af vores beslutninger havde været præget af forsigtighed.
Vi takkede for eksempel nej til Avatar -
- efter at have budt på den og arbejdet på de test, der gav den grønt lys.
Frygt ikke. Du er stærk af hjerte.
Når lederne dengang stod over for noget, -
- de mente ikke kunne lade sig gøre og var for stort, -
- turde de ikke løbe risikoen.
Men vi havde et godt forhold til Gore Verbinski.
Og han havde en fantastisk idé. Rango.
Rango var en enorm opgave.
Det var den første digitale film, ILM nogensinde lavede helt alene.
Det var virkelig skræmmende.
Jeg kan ikke lave animationsfilm.
Jeg kan sætte 2000 optagelser sammen og fortælle en historie.
Og vi har skam lavet optagelser med visuelle effekter, -
- der er helt igennem computerskabte. Mange af dem.
Jeg ville arbejde med ILM, så jeg kunne bruge det, vi havde lært med Davy Jones.
Jeg ville bruge Maya, Kevin og Hal ...
Vi havde opbygget et tæt sammenhold under den opgave.
Det kunne have været en økonomisk katastrofe.
Det var et eksempel på, at John Knoll, Hal Hickel, Jacqui Lopez, jeg selv -
- og en række andre mennesker virkelig pressede selskabet til at sige:
"Det her bliver fantastisk, og vi vil være med til det."
Det var noget helt nyt. Rango var en animationsfilm.
Jeg glædede mig vildt til at arbejde på projektet.
Når man laver en animationsfilm, -
- er tilgangen ikke, at man asfalterer, mens man kører.
Historien blev meget vigtig, så vi tog hjem til mig.
Få fluxkondensatorerne til at ... Kører de nu?
Syv animatorer i 18 måneder.
Vi havde en mikrofon og en Mac, og vi tegnede dybest set hvert billede -
- og lavede animatikken, så den var meget nem at arbejde ud fra.
Det var en stor ændring i ILM -
- at gå fra enkelte optagelser til at fortælle en hel historie.
Når man laver visuelle effekter, arbejder man ude af kontekst.
Man aner ikke, hvordan det passer ind.
Men på Rango skulle vi holde op med at tænke på den måde.
Vi skulle ændre tankegang fuldstændig.
"Hvad er scenen?"
Gore ville skabe lidt mere familiefølelse på Rango.
Han ville lære animatorerne at kende og inddrage dem i processen som en familie.
Med andre ord få dem til at føle: "Vi laver en film sammen."
Vi talte meget om scenerne og figurernes historie.
Hvad er der sket?
Alle figurer, der går ind på en bar, har en baggrundshistorie.
Det blev animatorerne rigtig glade for. De blev en familie.
De var mine skuespillere.
Andromeda 5-folket skal få ham hjem. Før sælger jeg ikke ranchen.
- Hvad laver du? - Hvad laver du?
Folk var bare rigtig glade.
Man kunne se, de jublede indvendig. "Vi har aldrig fået lov til det her før."
Som om de tænkte: "Vi fortæller hele historien."
Vores andre afdelinger havde i årevis arbejdet på at tilføre ting realisme.
Og Gores projekt med animerede figurer -
- i en stiliseret verden havde et meget taktilt, ægte præg.
Hvis noget var lavet af træ, lignede det rigtigt træ.
Rustent jern lignede rigtigt rustent jern.
Det var ikke en stiliseret, malet version af det.
Jeg skulle udvikle looket og stort set hele byen Støv, -
- hvor alle disse små dyr bor ude i ørkenen.
Holdet fik en mængde filmreferencer af Tim Alexander og hans folk.
De sagde til os: "There Will Be Blood. Brug den film som reference."
En bagende sol. Middagsheden banker ned på figurerne.
Alt skulle se tørt ud.
Landskabet, bygningerne, figurerne. Alt skulle virke tørt.
Vi måtte tilføre byen alle de detaljer, så den svarede til Gores idé.
Men vi tilføjede stadig flere detaljer, så det begyndte at blive uhåndterligt -
- for layoutere, animatorer og tekniske ledere.
Krise midt i projektet.
Vi måtte finde ud af, hvordan vi kunne gøre det enklere, -
- variere fokus og bygningernes detaljegrad -
- og forudberegne noget af bygningernes form og tekstur, -
- så det var lettere at gengive dem.
Indspilningen af sangene i Rango var usædvanlig.
Gore ville ikke have, at skuespillerne indspillede sangene alene.
Han ville have, at de indspillede dem sammen.
Vi havde endda rekvisitter og kameraer på settet til at optage scenerne.
Der opstod en god spontanitet, hvor folk for eksempel sang i munden på hinanden.
- Det var rigtig godt! - Nej, jeg er ved at kvæles.
- Du slugte faktisk kuglen. - Jeg slugte min rekvisit.
Så Gore kunne arbejde med dem, som han var vant til.
Den proces blev kaldt "emotion capture".
Emotion capture var bare en pjattet betegnelse for, -
- at skuespillerne fjollede rundt på settet i cowboykostumer.
Må jeg præsentere Madame Lupones Turnerende Thespiske Teater.
- Hvad er det? - De er thespiske.
Thespiske?
Det gjaldt om at arbejde på en måde, han var tryg ved, og opnå en livestemning.
Det var en hybridfilm, der blandede visuelle effekter med klassisk animation.
Jeg var vild med at arbejde på Rango.
Det var ikke en traditionel animationsfilm.
Det var en underlig blanding af fotorealisme -
- og et meget stiliseret look og udtryk.
Det lignede ikke Pixar, Disney, Illumination eller DreamWorks.
Det var noget helt for sig selv.
Animatorerne hos ILM havde altid haft evnerne, men ikke altid mulighederne.
Og jeg tror, det er det magiske ved Industrial Light & Magic.
Vi er alle historiefortællere.
Det her var det oprindelige ILM.
Der blev skabt magi her.
Da George flyttede selskabet til Presidio, blev alle i modelafdelingen her.
Vi fortsatte med at arbejde for ILM og mange andre.
Vi lavede Pirates of the Caribbean, Transformers, masser af ting.
Men omsætningen faldt fra 20 millioner til 10 millioner til 5 millioner.
Og så sagde jeg: "Det er slut, venner. Det er det altså."
I 2023, 17 år efter at ILM flyttede til Presidio i San Francisco, -
- lukkede studierne og modelafdelingen på Kerner permanent.
Der er masser af minder her.
Her filmede vi rigtig meget. Det var supersjovt.
Og nu gør vi klar til afskedsfesten.
Godt at se dig.
Jeg sagde noget til George engang, og det var ...
I 1978 lå den kreative afdeling for Imperiet slår igen i San Anselmo.
En dag modtog vi en trækasse.
I den lå den hvide Boba Fett-dragt, som Ralph og jeg havde arbejdet på.
Jeg sagde til Jane Bay, at jeg havde brug for et sted, hvor jeg kunne male den.
Hun gav mig et sæt nøgler og sagde:
"George har lige lejet en bygning i San Rafael på Kerner 3160.
Den er tom. Bare find et lokale."
Fredag optog vi det sidste interview -
- til anden sæson af dokumentaren Light & Magic.
Lige her.
Og jeg synes, det er tid til at sige farvel.
Det arbejde, der blev udført her af alle jer og mange før jer, -
- vil leve videre -
- på filmlærreder og tv-skærme til tidernes ende.
Det her er sandelig indviet jord.
Så jeg vil bare gerne sige ...
ILM Kerner, det har været en fornøjelse at kende jer.
Tak.
Det er i vores DNA. Det er det virkelig. Det er det, der gør forskellen.
Vi stræber efter at gøre tingene bedre.
Vi vil ændre og udvikle os, -
- hvad enten det drejer sig om, hvordan vi udfører arbejdet, -
- eller hvordan vi leder arbejdet, -
- eller hvordan vi omgås vores dygtige ansatte.
Vi vil rykke grænserne.
George pressede altid ILM.
Engang sagde han: "ILM blev skabt for at gøre det umulige."
Og vi bliver konstant bedt om det umulige.
Det var vi meget stolte af.
Der var helt sikkert en særlig kultur.
Den sad dybt i os og vil sidde i os for altid.
De fleste forbinder sikkert George Lucas med Star Wars.
Og ja, han skabte Star Wars. Han skabte Indiana Jones. Det ved alle.
Men i branchen vil han blive husket som en fornyer.
Man har THX-lyd. Han revolutionerede lyd i film.
Man har ikkelineær redigering ... Avid.
George Lucas stod bag det.
Og man har ... Pixar udsprang af Industrial Light & Magic.
Mod det uendelige univers!
Der er meget snak nu om AI og realtid.
Jeg er spændt på, om disse teknologier vil skubbe til udviklingen.
Det er svært at forestille sig, at AI ikke vil spille en stor rolle.
Det vil skabe en helt anden tilgang til meget af arbejdet.
Men jeg tror ikke, at vi vil opleve en teknologi eller et gennembrud, -
- der på dramatisk vis vil ændre det, -
- der gør ILM til noget helt særligt, nemlig menneskene.
For 37 år siden gik jeg ind ad den dør og følte mig velkommen med det samme.
Jeg blev en del af en fantastisk gruppe dygtige mennesker.
Hvis jeg så, hvordan de arbejdede, og stillede de rigtige spørgsmål, -
- tænkte jeg, at jeg en dag kunne sige, at jeg hørte til her.
Til alle, der var med til at opbygge det her sted -
- og skabe de utrolige effekter her ...
Jeg takker jer inderligt for alt det, I har gjort, -
- og for at lade mig være en lille del af det.
Jeg gik på den bedste skole, der findes, ved at arbejde med de mennesker.
Jeg prøver at betale tilbage ved at gøre det samme for den næste generation, -
- med håb om at de vil nå langt højere, end jeg gjorde.
Oversættelse: Brian Christensen Scandinavian Text Service