Descărcat de pe YTS.MX
Site-ul oficial de filme YIFY: YTS.MX
Buna seara doamnelor si domnilor.
Vă rog bun venit pe scenă
un om care chiar nu are nevoie să facă asta.
Ricky Gervais.
Buna ziua.
-Buna ziua. Mulțumesc.
Shush. Mulțumesc foarte mult. Shush.
Nu, taci.
Mulțumesc, dar taci naibii.
Fără ochie sau... Doar râzi.
Nu, dar mulțumesc... Shush. Toată lumea calmează-te.
Taci!
Filmez asta. Taci, nebunii!
Mulțumesc foarte mult.
Hm…
Bun venit la spectacolul meu. Uh…
Nu este un spectacol. Nu există dansatori sau jongleri.
Practic este un tip care vorbește,
um, care este în esență ceea ce este stand-up comedy.
Un tip care vorbește.
Sexista.
-Hm…
Dar toate comediantele amuzante?
Ca, um...
-Nu. Nu Nu.
Dreapta. Nu Nu NU NU NU.
Eu nu fac asta. Bine, corect. Asta a fost ironie, bine?
Va fi puțin din asta pe tot parcursul spectacolului. Vezi dacă poți să-l vezi.
Acum, atunci spun summat, nu mă refer cu adevărat la
efectul comic, iar tu, ca public, râzi de lucrul greșit
pentru că știi care este lucrul potrivit. Este un mod de a satiriza atitudinile.
Ca prima glumă,
Am folosit tropul sexist de modă veche conform căruia femeile nu sunt amuzante.
Acum, în viața reală, știu că există o mulțime de femei amuzante.
Ca, um...
Am făcut-o din nou. Bine reperat. Bun.
Nu, dar există. Hm…
Doamna Edna Everage. Ea e…
Uh…
Eddie Izzard.
E genială, nu-i așa?
Nu este doar o mare comediană, este și o mare actriță, nu-i așa?
Ea a fost genială în chestia aia ca acel bărbat, nu-i așa că...
Este bine să mă întorci. Hm…
M-am îndrăgostit din nou de stand-up în ultimul meu turneu, Humanity.
Am jucat în arene din întreaga lume. Netflix a cumpărat-o pentru o sumă record.
A fost cea mai vizionată specială a anului.
M-am gândit: „Toată lumea mă iubește acum. Toată lumea mă iubește acum”.
Apoi am primit acest tweet.
Un tweet adevărat, nu?
— Să te numești comedian?
El știe că da.
Spune literal cuvântul în biografia mea de pe Twitter.
— Să te numești comedian?
„Ești cam la fel de amuzant ca…”
Acum, am crezut că va merge după jugulară și va spune: „Miranda” sau...
-Haide!
Haide, băieți. nu...
Glumesc. Dreapta.
— Să te numești comedian?
„Ești cam amuzant ca un fart la înmormântarea unui copil”.
Da. Încerca să-mi rănească sentimentele.
Dar marea lui greșeală a fost să aleagă un sumat care ar fi al naibii de hilar!
- De parcă asta ar...
-Un fart la înmormântarea unui copil?
Biserica mare, plină de ecou.
Toată lumea plânge în tăcere așa.
Sicriu mic. Sicriu mic.
-Și cineva piși?
- Ai râde.
Chiar dacă a fost copilul tău. Tu stii? Nu.
Dacă ești la înmormântare, a murit de o săptămână.
-Probabil ești gata să chicoti.
Mai ales dacă ești tatăl.
Dacă ești mamă, probabil că încă ți-e greu
-vazand „partea amuzanta a lucrurilor”.
O, femei!
Nu toate femeile.
Adică, cele de modă veche. Femeile de modă veche. Oh Doamne!
Știi, cei cu burtă.
-Oh.
Nenorociții aceia de dinozauri.
Nu, le iubesc pe noile femei. Sunt grozavi, nu-i așa?
Cele noi pe care le-am văzut în ultima vreme.
Cei cu barbă și cocoși. Sunt la fel de bune ca...
Sunt la fel de bune ca aurul. Îi iubesc.
Este de modă veche…
Și acum cei de modă veche spun: „Ooh, vor să ne folosească toaletele!”
— De ce n-ar trebui?
"Pentru doamne!"
„Ele sunt doamne. Uită-te la pronumele lor.”
— Dar această persoană nu este o doamnă?
— Ei bine, penisul lui.
„Penisul ei , nenorocit de bigot!”
— Dacă mă violează?
-"Daca ea te violeaza?"
— Nenorocită de târfă TERF!
Dar acel tweet rezumă comedie, nu-i așa?
Cât de subiectiv este. Cum o persoană, unii oameni îi pot găsi
hilari, unii îi consideră cel mai puțin amuzant persoană din lume.
Când cineva îmi spune despre un alt
comedian, îmi spune: „Oh, nu sunt amuzanți”.
chiar dacă sunt de acord cu ei, mă ridic...
Eu spun: „Nu poți spune asta. Trebuie să spui că nu le găsești amuzante”.
Urăsc când oamenii spun: „Gluma aia a fost jignitoare”.
Eu spun: „Nu, trebuie să spui că ți se pare jignitor”.
Este vorba despre sentimente, iar sentimentele sunt personale.
Și există o mulțime de tipuri de comedie, iar comedia evoluează.
Există un nou tip de comedie în acest moment numit comedie trezită, nu?
Nu, este foarte progresiv, știi?
Există cluburi în care comediantul trebuie să semneze un lucru spunând
că nu va spune nimic controversat sau ceva care ar putea jigni pe cineva.
Este un spațiu sigur pentru public. Comedie trezită.
Și, uh, am încercat să-l urmăresc puțin și am decis
că prefer să-l privesc pe Louis CK masturbându-se.
Nu pot să-l mai pomenesc. El este anulat. Uh…
Nu este suficient să-ți ceri scuze și să mergi mai departe. Trebuie…
Ca bietul Kevin Hart. Vezi, Kevin Hart, a primit postul de gazdă a premiilor Oscar.
Cea mai bună zi a lui vreodată. El a spus pe Twitter: „Mi-am dorit să fac asta toată viața”.
Și apoi cineva a găsit aceste tweet-uri vechi de zece ani.
Uite, erau un fel de tweeturi infantile, un fel de rahat homofobe.
Era vorba despre fiul lui. El făcea năcov.
El a spus: „Oh, fiul meu face așa și așa. Sper că nu este gay”.
A existat o reacție masivă. El a spus: „Nu sunt homofob, îmi pare rău”.
Le-a șters, corect, și a spus: „Îmi pare foarte rău”.
Zece ani mai târziu, cineva găsește o captură
de ecran și spune: „Uite, a terminat asta”.
Și premiile Oscar spun: „Trebuie să-ți ceri scuze din nou”.
El a spus: „Nu, mi-am cerut scuze. Nu pot continua să-mi cer scuze”.
Și are dreptate. Dacă nu are nicio valoare să-i spună scuze
și să evolueze, ar putea la fel de bine să-i tweeteze din nou.
Așa mă descurc oricum cu rahatul.
Dar dacă ești genul de persoană care se bucură de anularea
unei persoane pentru sumat, au spus acum zece ani,
doar te asiguri că într-o zi vei fi anulat
pentru suma pe care ai spus-o astăzi.
Nu poți prezice ce va fi ofensator în viitor.
Nu știi cine va fi mafia dominantă.
Cum ar fi, cel mai rău lucru pe care îl poți spune
astăzi, să te anulezi pe Twitter, amenințări cu moartea,
Cel mai rău lucru pe care îl poți spune astăzi este: „Femeile nu au penis”, nu?
Acum, nimeni nu a văzut asta venind.
Nu există tweeturi vechi de zece ani de oameni care să spună...
Nu vei găsi un tweet vechi de zece ani
de cineva care spune: „Femeile nu au penis”.
Stii de ce? Nu credeam că trebuie.
Liam Neeson. Oh.
Aproape că a fost anulat, nu-i așa?
Liam Neeson. Acum,
-Nu știu de ce a spus povestea asta.
Dar a făcut-o, într-o întâlnire de presă cu un
jurnalist, corect, și tocmai a început să spună, uh,
„A fost acum 30 de ani și,
uh, prietenul meu a venit acasă,
și, um, ea a fost violată,” corect, și...
Asta nu este partea amuzantă.
El a spus: „A fost violată”. Am spus: „Cum arăta tipul?”
— A spus că este un negru.
„Așa că mi-am luat banii și am plecat să-l caut pe primul negru”.
"Nu s-a întâmplat nimic. Mi-am revenit în fire."
Dar lucrul ciudat la acea poveste este, cine are un cosh?
- Cine are un...
Dar a fost atingere și plecare.
Au anulat premiera din cauza reacției.
Oamenii au vrut ca filmul să fie șters și îl înțeleg.
Unii oameni nu pot separa forma de artă de viața personală a artistului.
Îl cunosc pe Liam. Am lucrat cu el. Este un bărbat drăguț. Cu siguranta nu rasist.
Dar când s-a spart, până și eu am spus: „Oh, voi putea
să găsesc vreodată Lista lui Schindler amuzant?”
Eu... eu... încă mi se pare amuzant, evident.
Dar acum există atât de multă indignare și
auzim despre asta și este luată în serios, știi?
Sunt comedianți de la Oxbridge care scriu
pentru ziarele elegante, regulile comediei,
ei o pun, pun legea.
Și toate sunt chestii de genul,
"Comedia ar trebui să dea un pumn în sus. Nu ar trebui să dai niciodată un pumn în jos."
Uneori trebuie să dai cu pumnul, ca
și cum ai bătu un copil cu dizabilități.
Înțelegi ce zic?
Dacă dai cu pumnul, o să-ți fie dor de micuțul ticălos. El va câștiga.
Îmi place gluma aceea pentru că evidențiază
diferența dintre loviturile metaforice în glume
și real pumnul în jos.
Dar oamenii din zilele noastre vor să crezi că cuvintele sunt violență reală, nu?
Acum, ai râs la o glumă despre bătaia unui copil cu dizabilități.
Nimeni nu a fost rănit. Dacă aș fi tras un copil cu
dizabilități și aș fi început să-l bat, nu ai râde, nu?
De aceea am scăpat acel pic.
-Hm…
Dar acești oameni sunt semnale de virtute.
Ei încearcă să-i doboare pe oameni pentru a-și ridica
propriul statut și spun: „Nu, protejăm minoritățile”.
Practic, ei spun că minoritățile nu au simțul
umorului, ceea ce este atât de paternalist.
Și înțeleg și asta, cum este să fii depășit numeric.
În această țară, suntem încă doar 5% negri, 5% asiatici,
5% LGBTQ, știi? Numere mici.
Acum, sunt un multimilionar alb, heterosexual, nu?
-Hm…
Suntem mai puțin de 1% dintre noi.
Dar... mă plâng? Nu!
- Eu...
Nu mă deranjează. Pur și simplu mă descurc. "Hai, Rick. Haide, Rick!"
"Păstrează-te..."
Sunt ca Rosa Parks, știi ce vreau să spun? sunt ca...
Cu excepția că am luptat pentru dreptul de a niciodată să fiu nevoit să iau loc într-un autobuz, dar...
Oamenii se plâng de lucruri pe care nu trebuie să le privească.
Nu-i afectează, știi?
Și, din nou, oricine are dreptul de a fi jignit și de a
se plânge, dar trebuie să știe că nu încercăm să jignăm.
Nu acesta este scopul nostru, știi? Ne legăm să te facem să râzi.
Încercăm să vă oferim un timp bun.
Iată afacerea, nu?
Deci riff...
Dacă spun summat în seara asta, este atât de ofensiv, încât
nu ai auzit niciodată ceva atât de nenorocit în viața ta,
nu face o scenă.
Du-te la casa de bilete. Nu vă pot da banii înapoi imediat.
Există un formular pe care îl completați cu
plângerea, și eu le iau și mă cac pe ele.
Deci acestea sunt regulile comediei.
SuperNature. De ce SuperNature?
Ei bine, din două motive.
Unu, vreau să dezminți supranaturalul.
Nu cred în nimic supranatural.
Cred că orice există este, prin definiție, parte a naturii
și este explicabil, dacă nu acum, atunci în cele din urmă.
De asemenea, SuperNature pentru că natura este super suficientă, știi?
Este... Este uimitor că suntem chiar aici să discutăm despre asta.
Suntem singura specie care permite universului să se înțeleagă pe sine.
Șansele ca noi să fim aici,
șansele ca tu să fii tu să existe acum,
șansele ca spermatozoizii să lovească acel ovul sunt de 400 de trilioane la unu.
Și cred că viața este ca o vacanță.
Nu existăm de 13 miliarde și jumătate de ani,
atunci avem acești 80, 90 de ani dacă avem noroc,
apoi murim, pentru a nu mai exista niciodată.
Unii oameni chiar sunt jigniți de asta.
Ei spun: „Nu poți spune asta. Nu poate fi o întâmplare”.
"Este prea bine. Cineva trebuie să fi făcut totul."
"Sunt prea specială. Nu pot să nu exist."
"Voi trăi din nou. Voi, uh... Voi merge în rai."
„Voi fi cu prietenii și familia mea sau voi
reveni ca un spirit și voi merge printre voi.”
"Sau mă voi reîncarna. Mă voi întoarce ca altcineva."
Ar fi doar altcineva.
Asta este tot ce sa întâmplat. Nu esti implicat. Asta este doar…
... altcineva, nu?
Mulți oameni cred în reîncarnare, desigur.
Unii oameni susțin că își amintesc cine au fost într-o viață anterioară. Hm…
Există o societate în America, desigur...
-Hm…
- În California, desigur, nu?
Și își amintesc cine au fost într-o viață anterioară.
Ei sunt întotdeauna cineva destul de special în viața lor anterioară.
Nu atât de mult în viața pe care o au acum, nu?
-Dar am văzut un documentar despre asta,
și în fiecare an, au o petrecere „veniți așa cum ați fost”,
unde merg îmbrăcați ca persoana care au fost în istorie.
Doi Napoleoni.
Deci cel puțin unul dintre ei minte.
Fără reîncarnare. Fără fantome.
Ai văzut toate emisiunile vânătorilor de fantome?
Doamne, sute de spectacole de vânători de fantome.
Ani si ani. Vânător de fantome celebritate.
Peste tot în lume, mii
și mii de ore de filmări,
nu au văzut niciodată o fantomă. Nici un.
Totul este de genul: „Ce a fost asta? Oh, este doar… Nu, nu…”
"Ai auzit asta? Oh, tu ai fost?"
-"Nu."
Imaginați-vă dacă programele pentru animale sălbatice ar fi așa.
Imaginați-vă că vă uitați la David Attenborough în toți acești ani și el merge,
„Aici pe Kilimanjaro, vedem...”
"Oh, nu, nu este..."
— Și pe malurile râului Limpopo, evazivul...
"Oh, nu este..."
Ai înceta să te uiți la târgă.
Nu au văzut niciodată o fantomă.
Vânătorul de pedo arată, pe de altă parte...
De obicei, sunt un cuplu în echipaj pentru orice eventualitate.
- Mai ales dacă este o producție BBC.
Oh, taci!
Nu există reîncarnare, fantome, rai, cred.
Oamenii nu pot trece peste asta.
Oamenii mă interoghează pe Twitter când află că sunt ateu.
Ei spun: „Nu crezi deloc în Dumnezeu?”
Eu zic: „Nu”.
"Te rogi?" Eu zic: „Nu”.
Ei spun: „De ce nu te rogi doar în cazul în care există un Dumnezeu?”
Eu zic: „De ce nu-ți pui usturoi
peste ușă, în caz că e un Dracula?”
-Nu am nicio problemă cu rugăciunea.
Cunosc o mulțime de creștini, musulmani și evrei drăguți, iar dacă unul
din familia mea este foarte bolnav, ei spun: „Mă voi ruga pentru ei”.
Spun: „Mulțumesc foarte mult”, pentru că este un gest frumos.
Dacă au spus: „Am anulat și chimioterapia”,
-Aș spune: „Nu face asta. Nu face asta.”
-"Te rog? Umple-ti cizmele, fiule, dar hai sa..."
„Să facem rugăciunea și chimioterapia, bine?”
„Pentru că acesta este același rezultat ca doar chimioterapia,
așa că haideți să... să-l păstrăm cu siguranță, nu?”
Am avut probleme când vorbesc despre rugăciune pe Twitter. Îți amintești
cu câțiva ani în urmă, acel dezastru teribil din Oklahoma, uraganul?
Oamenii și-au pierdut viața, mijloacele de existență, iar eu am donat Crucii Roșii.
Am postat pe Twitter despre asta cu un link care spunea: „Poți dona și aici”.
încercând să-i ajut și una dintre acele
reviste de divertisment frivole din America,
contul lor a postat pe Twitter chestia asta care m-a enervat.
Ei au postat pe Twitter: „Beyoncé și Rihanna trimit rugăciuni în Oklahoma”.
Și am postat pe Twitter, spunând: „Mă simt ca un ticălos. Am trimis doar bani”.
Cineva mi-a scris pe Twitter odată,
— Ai veni la patul unui copil pe
moarte și le-ai spune că nu există rai?
Am răspuns pe Twitter: „Este un concert plătit?”
Oh…
Nu-mi pasă dacă crezi sau nu, în ce crezi, cui te rogi.
Nu mă afectează.
Cred că natura este suficient de super, știi?
Nu cred că avem nevoie de îngeri și unicorni. Avem caracatița.
Asta chiar există.
Opt picioare, nouă creiere, trei inimi și un cioc.
Fă-ți dracului de minți! Ce faci?
Ornitorincul cu cioc de rață, o monotremă.
Când oamenii de știință au descoperit asta, au crezut că este o farsă
deoarece produce ouă și lapte.
Și-ar putea face propria cremă. Nu, dar... ar putea.
Ar putea. Cu siguranță ar putea.
Dar deși știm că șansele ca noi să existe sunt
astronomice și că viața este atât de scurtă,
risipim atât de mult, îngrijorându-ne despre lucruri,
despre lucruri care s-ar putea să nu se întâmple niciodată,
despre lucruri care nu vor conta într-o săptămână, darămite un an sau zece.
Sunt groaznic. Imi fac griji. Sunt o îngrijorătoare.
Stăteam treaz noaptea și mă gândesc: „Dacă...”
și toate astea, și urăsc să fiu stresată.
Așa că încerc să exclud stresul din viața mea, ceea ce este cu adevărat stresant
pentru că trebuie să am un plan A și un plan B și un plan C.
Și dacă îmi fac toată munca, acasă, spun: „Bine, militant. Fără muncă. Doar relaxează-te”.
"Doar un pahar de vin. Doar relaxează-te."
Dacă sumat intră pe uşă, eu zic: "Ce dracu e asta?"
De obicei sunt bani. Hm…
Dreapta.
Și Jane, iubita mea, spune: „Hai să ne uităm, da?”
Ea încearcă să mă calmeze. Sunt cu Jane acum aproape 40 de ani.
Și noi am...
-Mulțumesc.
Și mereu am avut pisici
pentru că Jane a citit în primele zile că o pisică te va face să trăiești mai mult, te va scăpa de stres,
vă împiedică să aveți un atac de cord și un accident vascular cerebral dacă sunteți rănit.
Practic încerca să-mi salveze viața.
Deci avem pisici. Întotdeauna am avut pisici.
Cred că funcționează. De exemplu, dacă sunt cu adevărat stresat,
Mă duc: „Unde este pisica?” Dreapta?
A adormit. "Trezeşte-te!"
"Ce?" Deci, nu, apoi am mângâiat pisica și mă gândesc: „Oh, sunt stresat”.
— Uite, e atât de nestresată.
Și mă gândesc: „Este nedrept”, iar asta mă stresează puțin.
Am greutatea lumii pe umerii mei.
Ea nu are nimic. Fără conștiință, fără vinovăție.
Nu vei vedea niciodată o pisică simțindu-se vinovată. Nu vei intra
niciodată într-o cameră și vei vedea o pisică ca asta, „Asta e dracului”.
Tu mergi: "Ce se întâmplă?"
"Care este problema?" — Da.
"Toată rahatul de acolo. Asta e treaba, amice."
"Precum ce?" „Ca... ca șoarecele ăla nenorocit pe care l-am ucis.”
— Probabil că avea o familie, nu-i așa?
— Probabil, da.
„Nu a trebuit să-l torturez mai întâi”.
- Nu le pasă.
Dacă o pisică ar fi suficient de mare, te-ar ucide și te-ar mânca.
Sunt opusul câinilor.
Aceasta rezumă diferența dintre pisici și câini odată pentru totdeauna.
Pisica are un penis ghimpat.
Adevărat. Cauta pe Google.
Atent. Corect, dar…
Un penis ghimpat, nu? Două motive.
Unul, ține femela pe loc în timpul împerecherii.
Așa că alunecă ușor, apoi spune: „Oh, fugi? Oh, nu poți”.
Și, doi, când se retrage, acea durere face ca femela să ovuleze.
Gândește-te la un alt mod, amice.
Și asta mă face să cred că poate există un Dumnezeu
pentru că, vreau să spun, poate că a făcut pisici și câini pentru că sunt...
El a spus: „Bum, gata”.
„Pisici și câini, sunteți mamifere blănoase.”
„Locuiești acasă. Este un concert bun. Te hrănești.
„La ce fel de penis... sperați?
"Câine." "Nu contează."
"Orice ai... Va fi cel mai bun penis din toate timpurile."
„Doar suma care se potrivește cu costumele mele, doar puțin, uh…”
"Poate o mică movilă cu blană. Summat lady dogs ar dori."
— O mică movilă blănoasă cu un mic ruj roz în ea.
"Ruj cu blană. O alegere bună."
"Pisică."
„Dă-mi un dracu de tulpină cu cârlige”.
Pisica este singurul animal care s-a domesticit. Este adevarat.
Tocmai am rătăcit în civilizație acum aproximativ
10.000 de ani și a spus: „Miau! Hrănește-mă”, nu?
Ne-au făcut mieunatul. Ei nu fac asta în stare sălbatică.
"Miau!" Au învățat că noi... „Aw!”
Și funcționează. Pisica mea spune: "Miau!" "Aw!"
Îmi las pisica să facă orice vrea. Poate dormi sau merge unde vrea.
Dacă primim un pachet prin poștă, dacă îl
desfac, corect, și dacă ea intră în cutie,
"Aw!" Nu pot să-l arunc.
Avem vreo 17 peste tot...
conac.
-Hm…
Și dacă ne uităm la televiziune, eu și Jane, dacă ne
intră în poală, un astfel de privilegiu, nu ne mișcăm.
Chiar dacă avem nevoie de un mic, nu vrem să-l deranjăm.
Celălalt ia băuturi toată noaptea. "Aw!"
Și oamenii îmi spun: „Răsfățați pisica aia”.
Eu zic: „Da, da. Este o pisică”.
Nu este o persoană.
Care este cel mai rău lucru care se poate întâmpla dacă răsfățați o pisică?
Nu crește să fie dracului de Boris Johnson. Este…
Nu, eu nu... Nu devin politic. Hm…
Deși a ieșit din adâncimea lui, bine?
Adică, a început prin a spune că femeile în burka arată ca cutii poștale.
Acum, nu depinde de Boris Johnson ce poartă o femeie musulmană pe față.
Depinde de soțul ei.
Nu…
Nu regulile mele. Nu regulile mele.
Acest lucru nu va fi în special.
-Hm…
Editați | ×.
Da, pisici, nu-i așa?
Nu, eu... iubesc pisicile. Hm…
Îmi plac foarte mult câinii. Nu avem un câine pentru că călătorim prea mult, de obicei.
Dar oriunde ne aflăm în lume, New York sau Londra, mergem
la plimbare în fiecare zi doar pentru a întâlni câini,
în Central Park sau Hampstead Heath.
Cunosc aproximativ 200 de câini după nume acum și mereu
te întâlnești cu câțiva dintre micii tăi prieteni,
și mă pregătește pentru ziua respectivă. Este ca nenorocita mea de heroină.
Și dacă întâlnești un câine nou-nouț, spui „Bună ziua,”
nu te-a mai întâlnit niciodată și, dacă ești drăguț cu asta,
tocmai te-a cunoscut și dintr-o dată ești cel mai bun...
Ar face orice pentru tine. — Ai nevoie de un rinichi? Sunt uimitoare, câini.
Mă face să râd, acel semn pe care oamenii l-au pus pe casă,
"Feriți-vă de câine." Asta mă face să merg în casă să-l cunosc.
Așa că, dacă vrei să mă ții departe de casa ta, pune un
semn pe care să scrie: „Nu știu, „Ai grijă de SIDA”, știi?
Deși nu este la fel de bine cum a fost, nu-i așa, SIDA?
Nu, serios, este ca și cum toate
bolile te-au dezamăgit, dar asta a fost...
Adică, în perioada de glorie, a fost al naibii de uimitor, nu-i așa, SIDA?
Coronavirus? La naiba.
Asta nu putea... nu putea ține o lumânare pentru SIDA.
În anii '80, doi tipi care vorbeau, ar fi: „Oh, vrei să-mi sugi penisul?”
"La naiba. Ai SIDA. Aș muri."
Acum este: „Dă-i aici. Voi lua pastile pentru tot restul vieții”.
-Nu este…
Dar bigottii au sărit pe ea în anii '80, dreapta creștină, toți
fundamentaliștii, de fapt, spunând: „Aceasta este mânia lui Dumnezeu”.
„Aceasta este pedeapsa lui Dumnezeu pentru homosexualitate”.
Imaginează-ți că te gândești la asta.
Ce îți imaginezi în cap să crezi că este adevărat?
Deci crezi că Dumnezeu este în ceruri, nu-i
așa, și el privește civilizația cu dispreț,
și brusc spune: „M-am săturat de toate aceste dezgustări”?
— Adică, ce...
"Oh, haide, băieți! Ce se întâmplă... Ce?"
"Oh, uite la..."
"I-am avertizat. Este în Biblie."
„Fără dezamăgire”. Nu în acele cuvinte.
Leviticul 28:11.
„Oricine se culcă cu un alt bărbat ca şi cu o femeie,
amândoi sunt o urâciune şi vor fi pedepsiţi cu moartea”.
-Practic, fără dezamăgire, nu?
Așa că a spus: „Ei iau pișul. Trebuie să fac sumat”.
— Ştiu. SIDA. Ca asta.
Așa cum a făcut cu lumina, exact ca: „Oh, e întuneric. Ce pot să fac?”
„Lumină”, nu? "Să fie lumină."
La fel si cu asta. „Să fie SIDA”.
„Și a fost SIDA”.
Nu pe pământ, ci în laboratorul lui, nu?
Așa că făcuse SIDA, toate acolo,
mici lucruri oribile, corect, „Iată-te”.
Tu nu le puteai vedea, dar el le putea vedea.
Așa, nu?
Și a spus: „Bine, ești SIDA”. Au spus: „Noi suntem ce?”
El a spus: „Ești SIDA”. Au spus: „Ce este asta?”
„Este, ca, cea mai gravă boală vreodată”.
Au spus: „Oh, genial”. Și s-a dus…
Netflix a cumpărat deja asta. La naiba, nu?
„Sunteți SIDA”.
„Bine, ce facem?” „Bine, vreau să ucizi homosexuali”.
"De ce?"
„Nu-mi place să mă uit la ei”.
„Atunci, nu te uita la ei”.
"Nu am de ales. Sunt omniprezent, deci..."
„Mă uit la 50 de milioane de oameni care se deteriorează chiar acum”.
"Deci știi…"
"Bine. Deci ce facem?"
„O să te pun jos pe pământ”. "Unde?"
— Africa, nu?
"De ce Africa?"
— Oricum mor.
Oh!
Nu eu spun asta, nu? Acesta este Dumnezeu. Acesta este Dumnezeu care spune asta.
„Unde... unde în Africa?”
"Oh, doar într-un cur, nu? O să te bag în..."
„Voi...” „În tot rahatul?”
"Da, da. O să te pun în fund."
„Acolo vei face cea mai bună muncă a ta în anii ’80.”
"Nu? Deci am să te înghesui într-un fund, nu?"
"Atunci ce?" "Dreapta."
„Dacă intră un cocoș, nu ar trebui să fie acolo, nu?”
-"Intra si tu in cocos."
„Ce, noi toți?” "Nu."
„Unii dintre voi intrați în cocoș, unii dintre voi rămâneți în fund
- în cazul în care apare un alt cocoș.”
„Și dacă știu fundul ăsta, va fi un alt cocoș”.
„Deci unii dintre noi intră în cocoș, unii dintre noi rămân în fund”.
— Da. "Atunci ce?"
- "Omoară-i pe amândoi, nu?"
„Deci să omori toți homosexualii?” "Exact."
— Ce, chiar și lesbienele?
-"Nu, nu lesbiene, nu?"
"De ce?"
„Pentru că îmi place să mă uit la ei”.
Dar toate bolile te dezamăgesc în cele din urmă, nu doar SIDA. Hm…
După SIDA, a fost SARS, nu-i așa?
Îți amintești SARS? „Ooh, voi șterge umanitatea.”
Nu a făcut-o. Apoi, ebola,
boala care mănâncă carne. „Ooh, Ebola a venit la Londra!”
O asistentă s-a fierbinte în weekend și asta a fost, nu?
Apoi virusul Zika. Îți amintești de acei bebeluși născuți cu jumătate de cap?
"Virusul Zika!" "Nu te îngrijora pentru asta."
„Oh, sunt însărcinată!”
„Începe să tricotezi o pălărie”.
-Tu stii?
Vorbind despre avort, um...
Acum, nu vreau să împart camera,
um, dar eu sunt favorabil alegerii.
Nu cred că are vreo legătură cu mine sau cu
orice bărbat ceea ce o femeie face cu corpul ei.
-Dar pe...
Mulțumesc. Pe de altă parte, există oameni care sunt împotriva avortului.
Nu doar oameni care nu l-ar avea pentru ei înșiși.
Ei vor să nu-l aibă nimeni.
Există un mic procent care sunt cu adevărat militanti.
Dintre aceștia, există un mic procent care sunt dracului...
Există unii în America care sunt ca teroriștii.
Bombardează clinicile de avort, îți pun fetuși prin
ușă și au această mașinărie de propagandă care merge,
„Liberalii, ei avortează bebeluși la nouă
luni, îi scot din vagin, îi lichidează”.
Ca o teorie nebună a conspirației, nu?
Și acum au internet. Deci au fonturi și meme-uri.
Este ca știința pentru ei.
Și chestia asta se învârte. Probabil ai vazut-o.
Se spune... Am auzit diferite derivări ale ei, cum ar fi „Aceasta a
fost o prelegere adevărată” sau „Acesta a fost un chestionar adevărat”.
Prostii. Totul este inventat. Merge așa.
"O femeie este însărcinată. Are deja cinci copii."
"Doi sunt surzi. Doi sunt orbi."
„Unul este retardat mintal”.
"Ea are sifilis. Ar trebui să aibă copilul?"
"Nu?"
— Bravo. Tocmai l-ai ucis pe Beethoven.
Ce vorbești... Nu are deloc sens.
Bine, fii corect. Hai sa facem contrariul...
Deci, bine, mai este o femeie. Ea este insarcinata.
Doi copii, auz minunat, vedere excelentă, foarte deștepți.
Ea nu are sifilis. Ar trebui să aibă copilul?
Da?
Foarte bine. Tocmai l-ai născut pe Hitler.
Acum, nu vreau să împart camera, dar nu sunt un fan al lui Hitler.
-Hm…
Ascultă-mă. Am motivele mele.
Ascultă, ascultă, ascultă.
Și este SF. Ori de câte ori văd un serial SF,
întotdeauna există unul în care inventează o mașină a timpului și încearcă să-l omoare pe Hitler.
Și dacă au succes, se întorc în prezent,
și este mai rău pentru că au distrus continuumul timp-spațiu.
Desigur ca este. Schimbi cel mai mic lucru
din istorie, are un efect catastrofal.
Nu aș schimba nimic, chiar dacă aș putea.
Viața mea e prea bună. Nu pot profita de această șansă.
-Înțelegi ce zic?
Dacă oamenii de știință veneau la mine și ar spune: „Am rezolvat-o”.
"Nu trebuie să te întorci în timp. Doar apăsați acest buton."
„O ucide pe Hitler înainte de Holocaust, înainte de război”.
„Prezentul este exact același, doar că te face puțin mai ghimbir.”
Aș spune „Nu”.
„De ce să sufăr?”
Dar de câte ori vezi una dintre acele piese pufoase, ori de câte ori
întreabă în unul dintre acele chestionare pe care celebritățile le fac,
există: „Care este primul lucru pe care l-ai face dacă ai avea o mașină a timpului?”
Toți spun: „Oh, m-aș întoarce și l-aș ucide pe Hitler”. Într-adevăr?
Te-ai întoarce și ai cumpăra acțiuni Microsoft, mincinosule, nu?
Am intervievat oameni la emisiunea mea de radio din America
și pun mereu această întrebare pentru a râde și toți spun:
„Oh, m-aș întoarce și m-aș ucide pe Hitler”.
Eu zic: „Oamenii au încercat atunci”.
Și acum ei spun: „Oh, nu, m-aș întoarce și l-aș ucide când era copil”.
Deci te-ai întoarce și te-ai găsi pe copilul Hitler, corect,
care încă nu a greșit cu nimic,
- și doar să-l sugrume?
De asemenea, l-ai văzut pe Hitler când era copil?
Doamne, absolut adorabil.
Uită-te la asta.
-Uită-te la fața lui mică!
Te-ai întoarce și ai spune: „Este Hitler?”
— Da. Ai spune: „Oh, micuțul nazist, tu!”
Știu la ce te gândești. De ce am o poză cu...
... copilul Hitler pe telefonul meu?
Asta e treaba mea.
-Hm…
Dacă mă masturbez din cauza asta?
-Ce?
Dacă asta e singurul lucru pentru care mă masturbez?
Nu există nicio victimă, nicio crimă.
Ai putea suna acum poliția, să vină la mine acasă și ei
ar spune: „Am auzit că ai recunoscut că ești un prost”.
Aș spune „Da, dar numai pentru pozele cu copilul mort Hitler”, nu?
Aș spune: „Verifică regulamentul”. Și ei spuneau: „Da, bun ca aurul”.
-Dreapta.
„Vrei să vezi unde mă masturbez?” — Da, continuă.
Așa că îi duc la wanktorium, nu?
-Este practic o pivniță transformată.
Dar este acea poză aruncată în aer de 100 de ori,
chiar în jurul pereților, așa, picurând cu 40 de ani.
Am locuit acolo doar cinci ani, așa că nu știu...
Asta nu va fi în. Hm...
Nu, dar oamenii au o problemă cu Hitler. Hm…
Ei vor să se întoarcă și să-l omoare, iar eu spun: „Chill”.
— Hitler este omul care l-a ucis pe Hitler, nu-i așa?
Dă-i cuvenitul.
Datorită. D-U-E.
Nu îmi fac griji că mor. Hm…
Sau nu îmi fac griji că sunt mort pentru că nu voi ști despre asta.
Acesta este cel mai bun lucru despre a fi mort. Nu știi despre asta.
Este la fel cu a fi prost, nu?
-Este dureros doar pentru alții, nu?
Îmi fac griji cum mor. Nu vreau să mor singur în agonie,
sau nu vreau să fiu găsit într-un dulap atârnat de o curea,
purtând dresuri de damă,
acoperit cu nitrat de amil, știi ce vreau să spun?
Nu sunt în rahatul ăsta, așa că dacă sunt găsit așa,
să știi că unul dintre colegii mei m-a cusut, nu?
Nu îmi fac griji că mor.
Nu fac nimic ca să nu moi, dacă știi ce vreau să spun.
Mănânc și beau prea mult în fiecare zi, am făcut de 40 de ani.
Zi și noapte, mănânc și beau prea mult.
Oamenii îmi spun: „Rick, dacă ai
renunța la băutură, ai trăi încă zece ani”.
Eu zic: „Dar ei sunt ultimii zece ani, zece ani de rahat”.
Nu le vreau, nu?
Dacă am renunțat la băutură acum și aș ajunge la 80
și cineva ar spune: „Poți să ai zece ani în plus”,
dacă aș putea spune „Oh, grozav, voi avea din nou 20 până la 30”
ar fi perfect, dar nu, trebuie să ai de la 80 la 90.
Ai idee cât de îngrozitor este să ai 90 de ani, nu?
Am văzut bătrâni de 90 de ani stând într-un fotoliu,
iar ei spun: "Argh!" Și tu mergi: "Ce?"
Ei spun: "Mi-am rupt fiecare os din trup!"
Pentru ca sunt casanti. Au praf pentru sânge.
Învinețin cheaguri de sânge.
Au aparut hernii peste tot, nu?
Dacă ai 90 de ani și ajungi singur în bucătărie să faci o
ceașcă de ceai, dacă ridici acel ibric și este prea plin,
există șanse foarte mari să-ți iasă stomacul din fundul tău.
Așa că mănâncă și bea cât vrei și mori este sfatul meu.
-Mulțumesc.
Ar trebui să spun că nu sunt medic.
Mă duc la medic o dată pe an sau o dată la doi ani.
Trebuie să am îngrijiri medicale pentru chestii de genul
acesta și pentru emisiuni TV și, uh, intru în privat, nu?
Este 600 lire. Are trei ore. Dar ei fac totul.
Probă de sânge, probă de scaun, probă de urină,
ECG, urechi, nas, gât, bollocks,
degetul. Totul este in regula?
Și trebuie să completați acest formular mare, să scrieți o chestie de stil de viață.
Asta durează veacuri.
Spun adevărul, cu excepția unităților de alcool.
le rezolv,
-atunci ii injumatati, nu?
Și când ajunge la acestea, tot se duce,
- „Este foarte mult.”
Și cred că am câștigat. Eu zic: „Este?”
Și, uh, la sfârșitul celor trei ore, au primit
toate rezultatele înapoi de la laborator.
și are acest computer mare... Este ca și compoziția corpului.
Și de acolo, ei calculează probabilitatea dvs. procentuală de un
accident vascular cerebral, atac de cord într-un an, cinci ani, zece ani,
iar al meu este mereu cam la fel.
Întotdeauna se agravează odată cu vârsta. Nu poți face nimic în privința asta.
Dar sunt mereu ca... Sunt la capătul greutății sănătoase.
Sunt doar aproape obez. Am dreptate, oh, așa.
Am fost prediabetic odată. A trebuit să rezolv asta.
Și acum sunt înainte de gută, nu?
Înainte de gută, nu?
Și așa îți spune toate astea și spune: „Deci, ce vom face cu asta?”
Și vreau să spun: „Ce vrei să spui cu „noi”?”
— Tocmai ți-am făcut 600 de lire, amice, nu?
„Tu o vei remedia, iar eu voi continua.”
Nu duci o mașină la garaj și el spune: „Anvelopele sunt chelie”.
"S-a dus finalul cel mare. Ce vom face?"
— O să o repari, amice, iar eu te voi plăti.
El a spus: „Ai nevoie de mai multe fibre în dieta ta”.
Am vrut să spun: „Adu-mi vin cu fibre în el, atunci”.
"Îmi permit orice. Trebuie să fii capabil să inventezi asta."
El a spus: „Ești foarte constipată”.
Am vrut să spun: „Intră acolo cu o lingură, fiule”.
Și apoi o lasă mereu până la sfârșit. Ei nici măcar nu ridică privirea.
Ei spun: „Și pot să-ți fac un examen rectal?”
Ceea ce înseamnă că trebuie să spun „Da, te rog”.
Eu doar... Vreau să mă surprindă la ieșire.
"Pa." "Pa."
- „Și asta e bine”. "Mulțumesc."
Dar există o mare acumulare. Și în timp ce se spală pe mâini,
ei trebuie să spună: "Oh, um, vrei un însoțitor?"
Deci o să-mi iei degetul în fund și acum ai
un partener care urmărește? Nu, doar fă-o.
Și te întind pe această bancă, pe spate pentru început, cu
pantaloni și pantaloni la glezne, genunchii depărtați ca o broscuță.
-Și ei fac mingile mai întâi, corect.
Și sunt nervos la un medic, sunt foarte nervos,
-Deci nu am bile, nu?
Trebuie să le scoată ca un cap de țestoasă, înțelegi ce vreau să spun?
Este ca un pumn de frică acolo jos. Este…
Și urăsc asta. Eu merg…
-Asa, nu?
Eu încă... Este oribil, nu?
Și apoi te întorc pe o parte și te lubrifiază și
merg... cu degetul în fund. Asta este grozav.
- Nu grozav. Nu de asta merg, dar...
"Eu din nou." — Ai fost aici ieri. "Haide."
Dar de data aceasta, era un bătrân și...
Era încă un doctor, nu doar un bătrân.
„Doctorul a spus că nu poate să reușească, așa că m-am gândit că aș... aș încerca.”
A existat un fel de, ca, medic de primă școală.
Avea vreo 75 de ani, cămașă mică și cravată, jachetă de tweed.
Și stătea pe un fotoliu și nu m-a pus pe bancă.
Tocmai mă ridicam în picioare, iar el a spus: „Doar dă-ți pantalonii jos și pantalonii”.
Deci eu doar...
Deci era mic... Deci era la înălțimea capului până la mingile mele,
și, după cum zic, sunt nervos la
doctor, așa că zbârnesc. Eu vorbesc.
Mă gândesc: „Dacă le amân, nu vor găsi cancerul”.
Și așa a început să facă mingi, iar eu
am spus: „Ce cauți acolo, mai exact?”
Și de obicei ei spun, „Shush” și merg...
Și nu a făcut-o. El a spus: „Aceasta este o întrebare bună”.
Și s-a așezat pe spate și a început să-mi spună totul despre cancer.
Deci acum am doar o discuție, nu?
Și a continuat veacuri. Îi plăcea, nu?
Și îmi amintesc că mi s-a părut nepoliticos să
fac asta, așa că îmi spuneam: „Oh, bine, corect”.
Mă antrenez puțin.
M-am înscris într-o sală de sport, literalmente pe drumul meu, am descoperit.
Am o sală de sport în casa mea. M-am plictisit de asta. eu, uh...
Dar m-am gândit: „Dacă mă înscriu la sală, dacă plătesc cu un an în avans,
Voi încerca să obțin raport calitate/preț. Asta mă va face să plec.”
Apoi mi-am amintit: „Oh, sunt al naibii de bogat. Nu…”
M-aș putea înscrie într-o sală de sport diferită în fiecare zi pentru a râde.
Doar du-te și spune: „Sunt 2.000 de lire sterline”. "Ne vedem mâine."
— Nu mă vei mai vedea niciodată.
Și, uh, merg cam o dată pe lună și
fac un fel de zece minute la aparate,
și fug acasă, așa.
Nu folosesc vestiarele.
Am ceva despre vestiarele publice.
Întotdeauna am făcut-o și vă voi spune de ce.
Nu știu dacă este la fel și în vestiarele doamnelor,
dar bărbații sunt atât de mândri de organele lor, nu?
Dacă sunt într-un loc public, am un
duș, un minut, prosop, colț, pantaloni, nu?
Sunt tipi care se plimbă goi înainte de duș și vorbesc.
"Ce mai faci?" Dupa dus.
A fost un tip la duș prea mult timp.
A luat ani, nu?
Și a ieșit, fără prosop, doar picurând ud, doar s-a
dus la oglindă și a început să-și facă părul mai întâi.
Am fost eu și tipul ăsta cu adevărat gras odată în vestiar.
Eram schimbat, iar el era foarte mare.
Cum ar fi 350 de lire sterline, nu?
Și era gol pe una dintre acele cântare de precizie.
Și el a fost acolo de vremuri așa, iar eu am fost...
A fost așa de secole.
Am vrut să dau peste cap și să spun: „Coate, nu vei fi niciodată astronaut”.
- „Nu trebuie să fie atât de precis.
— Pune-ți niște pantaloni și scoate-ți un gram nenorocit.
Nu ma apuc de oamenii grasi. După cum spun, sunt grasă.
Sunt supraponderal. Știi de ce? Pentru că mănânc și beau prea mult.
Asta face. Nu judec oamenii grasi.
Știu doar cum s-au îngrășat. Dacă văd o persoană grasă,
Eu zic „Bravo”, știi?
„Ai mâncat mult mai mult decât vei avea vreodată nevoie, la fel ca mine”, nu?
Dacă văd un cuplu gras, spun „Da, funcționează”, nu?
Dar apoi, în timp ce ei merg de-a lungul și îi vezi
copiii mici și grasi și spui: „Ah, nu este corect”, nu?
Iar mama spune mereu: „Le place tortul”.
Bineînțeles că le place prăjitura!
Sunt pui de mamifere.
Suntem aceeași specie ca acum 200.000 de ani.
Avem un creier de vânător-culegător, nu?
Toată această bunăstare este mult mai rapidă decât biologia noastră umană.
Așa că, când iei una dintre acele prăjituri de la
supermarket care este plină de grăsimi și zahăr,
creierul tău spune: "La naiba, asta e uimitor!"
— Continuă să mănânci asta. S-ar putea să nu mai fie mâncare mâine.
Dar mâine va fi mâncare.
Frigiderul este plin, iar mama ta e la telefon cu Ocado. Înțelegi ce zic?
Acum există chiar și un stigmat.
Medicii au probleme pentru că îi spun cuiva: „Sunteți supraponderal”.
Nu, este o politică...
Nu, este ca o rușine de grăsime. Nu primești rușine de cancer.
El încearcă să-ți salveze viața.
A existat o școală care a încercat să interzică cuvântul „obez”
Pentru că au spus că este derogatoriu să... Nu știu cum să le numesc.
-Hm…
-Copii rotunzi, nu?
Dar acesta este cuvântul politicos.
Acesta este cuvântul pe care l-am inventat, așa că nu am spus „nenorocitule gras”.
Nu... Nu continua să schimbi cuvintele pentru că o persoană se jignește.
De asemenea, oamenii grasi nu sunt jigniti de cuvantul „obezi”.
Au făcut totul. Sunt veseli, nu-i așa?
Sunt veseli. Dacă vezi un băiat gras, spui: „Bine, grasule?”
-"Da da da!"
"Oh da!"
Blop, blop, blop.
„Da, da, da, da!”
Și se duc la doctor. "Intra."
Blop.
Doctorul spune: „Dă-mă dracului”.
Oh.
„Sunt obez?”
— Nu, ești obez morbid.
"Ce inseamna asta?"
— Înseamnă că vei muri din cauza asta. — O, așa-i?
"În regulă."
"Ce, imediat, sau..."
„Nu, ai diabet, așa că în curând ți se vor amputa picioarele”.
„Și dacă vei continua, vei muri mai târziu de accident vascular cerebral și insuficiență respiratorie, cardiacă”.
"Oh corect."
„Pot să fac ceva?”
"Desigur. Începeți să vă antrenați și să mâncați sănătos."
— Vei avea dreptate ca ploaia. "Oh corect."
„Dar nu vei face, nu-i așa?”
"Nu Nu."
Îmi pare rău pentru ei, deși este vina lor.
Când vezi unul dintre acele documentare la
televiziune, cum ar fi The 600 Pound Man sau summat,
și este scos din casă pentru a merge la spital, nu?
Dacă atârnă de o macara, corect...
Dreapta?
Și vezi o echipă de filmare, corect...
... știi că ai fugit-o.
Și apoi, știi, cum am spus, se trezesc a doua zi.
Li s-au amputat picioarele.
Este cu adevărat trist, iar ei plâng, iar eu plâng.
Ei spun: „De ce l-am lăsat să meargă atât de departe? Sunt atât de prost”.
Apoi devin filozofici în privința asta și spun: „Nu am
folosit niciodată cu adevărat picioarele, așa că...”
- Și până atunci, este ora prânzului și așa...
Și se duc la asistentă: „Nu le-ai aruncat picioarele, nu-i așa?”
Băieți, vă comportați vreodată mai mult din clasă muncitoare în jurul constructorilor?
Fac. Pot să mă plimb prin frunzele Hampstead, corect.
-Carte de poezii, corect.
-Eșarfă, corect.
- Doar fredonam pe Brahms, corect.
Și niște schele spun: "Ricky!" "Bine, nenorocilor! Ce mai faceți, băieți?"
- Și nu știu de ce o fac.
Nu știu de ce... de ce încerc să îi impresionez.
Mereu am fost fascinat de comportamentul uman, nu?
Dar, așa cum am spus la început, suntem singura specie
care permite universului să se înțeleagă pe sine.
Dar vedem toată natura prin ochii noștri, așa că totul se întoarce la noi.
De ce suntem aici? Ce ne face? Este genetica noastră sau mediu?
Argumentul natură veche versus hrănire.
Psihologul Piaget a fost întrebat odată:
"Ce este mai important pentru intelectul unei persoane? Natura sau hrănirea?"
Iar el a răspuns: „Ce este mai important pentru zona unui câmp?”
"Lungime sau latime?"
Bine, dacă nu știi răspunsul, doar naiba...
Dar psihologia, psihiatria, neuroștiința, este încă
la început și știm încă atât de puține despre creier.
Și acum 150 de ani, nu știam nimic. A fost doar... A fost o presupunere, nu?
Și, uh, parcă, totul a fost doar mental.
Dacă nu ai fi un bărbat alb, heterosexual, căsătorit,
creștin, corect, dacă ai deviat prea departe, „mental”.
Pur și simplu au spus „Mental”, așa. Homosexualitate? "Mintal. Boală mintală."
Ai fost băgat într-un azil pe viață sau, mai rău, torturat.
Femeile care au rămas însărcinate în afara căsătoriei, „Mentale”.
Azil pe viață, nu?
Și acum înțelegem lucrurile mai mult. Suntem mai toleranți. Suntem…
Cred că se merge prea departe în sens invers, pentru că
acum nimic nu este mental. Nu poți găsi suma că cineva...
Nimic nu este considerat mental.
Totul este un sindrom sau o dependență sau o preferință, nu?
Aș putea să-mi scot picioarele, să pun roți,
să mă identific ca un cărucior, corect...
Și dacă spui că sunt mental, ești un fanat, nu?
Asta e un pic de hack, acea glumă, acum, nu-i așa?
— Atunci, identifică-te ca un lucru. Este un pic de modă veche,
dar o voi lăsa să enervez oamenii, nu?
Pentru că acesta este partea care îi va jigni pe oameni.
La fel ca umanitatea.
Vorbesc despre SIDA, foamete,
cancer, Holocaust, viol, pedofilie,
dar singurul lucru despre care nu trebuie să glumiți este politica identității.
Singurul lucru despre care nu ar trebui să glumiți niciodată este problema trans.
„Vor doar să fie tratați în mod egal.”
Sunt de acord. De aceea le includ.
Tu stii?
Dar ei știu că glumesc despre toate celelalte
lucruri, dar ei spun: „Nu, trebuie să spună asta”, nu?
Ca o glumă este o fereastră către adevăratul suflet al comediantului.
Este doar... Nu este cazul.
Voi lua orice punct de vedere pentru a face gluma cea mai amuzantă.
Mă voi preface că sunt de dreapta. Mă voi preface că sunt de stânga.
Mă voi preface că sunt deștept. Mă voi preface că sunt prost.
Orice face gluma mai amuzantă, fără prejudecăți.
Bine, dezvăluire completă.
În viața reală, desigur, susțin drepturile trans.
Susțin toate drepturile omului, iar drepturile trans sunt drepturile omului.
Trăiește-ți cea mai bună viață. Folosiți pronumele preferate.
Fii genul care simți că ești.
Dar întâlniți-mă la jumătate, doamnelor. Pierde cocosul. Asta este tot ce spun.
Asta e tot--
Și este nebun să crezi că glumește despre summat înseamnă că ești împotriva lui.
Am făcut o glumă despre auto-identificare.
De fapt, mi-aș fi dorit să fi existat auto-identificare când eram copil.
L-aș fi folosit ca să fac un rahat.
M-as fi dus la mama.
„Mamă, sunt trans.” Ea ar fi spus: "Ce?"
Aș fi spus: „Fie sunt trans, fie am nevoie de o bicicletă nouă”.
Ea ar fi spus: „Ai nevoie de o bicicletă nouă”.
-Aș fi spus: „Tu ești șeful”.
Dar eu... am crescut în anii '60. Iisus.
Am avut părinți victoriani. Nu auzisem de nimic din toate astea.
Dar dacă aș fi adolescent acum, în aceste
vremuri cu adevărat trezite, progresive, corect,
și am avut părinți tari, hipi, nu, și
am spus: „Mamă, tată, sunt trans”?
Ei ziceau: „Oh, la naiba, e atât de la modă”.
Iar tatăl meu spunea: „Bagsy, aleg vaginul”.
Aș spune: „Mulțumesc, tati”, nu?
-Pfft. Dreapta?
Apoi urma un montaj și mă duceam la spital.
Aș avea toată electroliza. Mi-aș crește părul.
Aș fi... Aș avea o chibzuială mare, cred.
Nu. Nu, dacă plătește altcineva, o voi avea pe cea mare. Înțelegi ce zic?
— Tata încearcă să mă cumpere cu minge. Dă-te dracu, tată. Dreapta?
Fanny mare, sâni, corect și, uh... Pfft.
-Dreapta? -
Nu, aș... aș ieși și aș ieși.
Aș fi o femeie adevărată. Eu aș fi Vicky Gervais.
-Aș fi Vicky Gervais, nu?
Da. Nu, aș fi o femeie adevărată, nu?
Și nu îți poți schimba sexualitatea, așa că găsesc femeile atractive, așa că aș fi...
Aș fi lesbiană.
Aș fi un tip lesbian pe nume, um, Vicky Gervais, nu?
Dreapta? Și probabil că aș fi o lesbiană nebunească din cauza testosteronului de până atunci.
De asemenea, îmi place moda.
Blugi, tricou negru,
păr scurt, barbă!
Nu, aș fi...
Nu, aș fi o adevărată lesbiană pe nume
Vicky Gervais, lesbiană despre oraș, nu?
Și așa, aș... m-aș duce la Brighton, bine, și,
uh, m-aș duce într-un bar pentru lesbiene, bine,
și aș spune „Bună”.
Masa de biliard. Câștigătorul rămâne. Aș fi acolo toată noaptea. Voom.
-Dreapta?
În regulă.
Această glumă nu merită pentru joc. Punchline-ul este un rahat.
Așa că bucurați-vă de călătorie, nu?
Oricum, mă uit în jur și găsesc una dintre acele lesbiene drăguțe.
Acest lucru este atât de copilăresc și dezinformat, încât doare.
O să-l las totuși. Corect, deci…
Nu, aș găsi o lesbiană drăguță. aș…
Este patetic, nu?
Chiar si pentru mine.
Nu pot face asta cu o față al naibii de dreaptă!
Corect, corect, corect…
Și aș trece așa.
Aș spune: "Bună. Ești lesbiană?" Ea ar fi spus: "Da. Ești lesbiană?"
Aș spune: „Da, doar un pic. Uită-te la asta”.
Ea ar fi spus: „Aceasta este o fanny minunată”. Aș spune: „Costa naibii de ajuns”.
Ea ar fi spus: "Ce?" "Nimic."
Și atunci aș fi cortes-o, nu?
Aș face toate...
Aș fi complimentat-o ​​pentru felurile ei de lezzie.
-M-as duce, uh...
Aș spune „Oh”, aș spune „Îți iubesc Doc Martens”, nu?
Ea ar fi spus: „Oh, mulțumesc”.
-Pfft. Dreapta?
Pfft.
Aș spune: „Oh, ăia sunt cercei mari”. — Da. Dreapta?
Apoi spunea: „Vrei să te întorci la mine și să plec?”
Aș spune: „Da, doar puțin”.
Așa că ne întoarcem. Ne dezbrăcăm.
-O ridic. Nu stiu ce…
Să o îndepărtezi? Aș face asta. Aș face asta.
Cu siguranță o faci pe aia, nu?
L-aș căuta pe google. L-aș căuta pe google, nu?
Și aș... Corect.
Ea spunea: „Vrei să porți un vibrator cu curele și să mă îngrijești bine?”
Aș spune: „Da”. Așa că mi-aș pune o curea.
Aș pune vibratorul mare acolo pe
noua mea colieră așa și l-aș lega la spate.
Și atunci m-aș da cu piciorul.
Ți-am spus că a fost un rahat, nu ți-am spus?
Oh Doamne.
Oh.
Dar un lucru care nu este ambiguu dacă este natură sau hrănire este rasismul.
Nimeni nu se naște rasist. Trebuie să înveți rahatul ăsta, bine?
Și, bine, nu vreau să împart camera. Nu sunt un fan al rasismului. Hm…
Nu, ascultă-mă, nu? eu…
Nu-mi pasă dacă ești negru, alb, maro, european, african...
Vei spune: „Este în regulă, negru, alb, maro, european, african”.
— Dar nenorociţii de eschimoşi? Rasist, nu?
— Sunt al naibii de ciudați, Rick. Nu sunt ciudați, doar diferiți.
„Ei trăiesc în zăpadă”. Da, asta e căsuța lor, zăpada. Asa de?
„Ei poartă un leu de mare mort pentru haina lor...”
Da, acestea sunt hainele lor. Un leu de mare mort.
Dar aici este chestia cu rasismul.
Tragi unul din gaura lui în zăpadă și îl scoți din ținuta
lui de leu de mare, iar el stă acolo gol, te uiți mai atent.
El este practic un chinez rece.
Asa de…
Știu că nu mai poți spune „chinez”, nu?
Nu pot să cred că ai putea vreodată, deoarece aceasta este cea mai
leneșă etichetare a unui grup demografic pe care am auzit-o vreodată.
Așa că primul aterizează pe țărmurile noastre și
ne adunăm în jurul nostru, zicând: „De unde ești?”
Și el spune: „China”. Și spunem: „Oh, ești chinez”.
Și el spune: „Sunt un ce?”
— Ești chinez.
— Un chinez? — Da.
— Ce este soţia mea?
— Da. Lady Chinaman.
"De ce nu-mi spui pe numele meu?"
— Nu știu cum te cheamă, nu?
— Este Ling.
— Ling? — Da.
— Acesta este prenumele sau prenumele tău?
"Ambii."
"Ling Ling?"
"Herro?"
Corect, nu. Dreapta.
Dreapta.
- Amintește-ți, ironie. Bine?
De asemenea, nu eu spun asta, nu-i așa?
Este micul chinez, nu? Asa de…
Dacă e în regulă, atunci...
-Asta nu va fi. Bine, bine.
La naiba, am ceva pentru acest nenorocit de special?
Oh, asta e în regulă. Dreapta. Hm…
A avut cineva un profesor de pedo când era la școală?
-Da, da. Da.
Aplauze pentru profesorii de pedo, da!
La naiba.
-Necrezut.
Asta e altceva.
Cred că, în timp ce oamenii încearcă acum să fie atât de corecti din punct de vedere politic,
ei încearcă să se trezească unul pe altul,
în curând cineva va spune: „Nu mai poți spune „pedo””.
"Este un termen derogatoriu. Ofensează oamenii care sunt dependenți de copii", nu?
Deci, vei avea oameni care merg la medic,
— Doctore, cred că sunt dependent de copii. Dreapta?
Doctorul va spune: "O, săracul. Cum te simți?"
„Simt că vreau să mă joc cu copiii”.
- „Acesta este unul dintre simptome”.
— Nu-ți face griji. Stai jos.
„Te vom duce într-o unitate pe cheltuiala
contribuabililor și te vom înțărca de la copii”.
"Cum funcționează?"
— Știi când le dau dependenților de heroină metadonă? — Da.
„Ei bine, o să vă începem cu pitici, nu?”
"S-ar putea să funcționeze. S-ar putea..."
— S-ar putea să funcționeze.
"Cum funcționează?"
— Lasă-mă să mă gândesc. Nu m-am gândit bine.
Bine, bine. Nu. Hm...
— Deci ceea ce faci este să intri în clădire.
„Am angajat o mulțime de pitici și nu
suntem deschiși în timpul sezonului panto”.
„Nu putem obține personal”.
"Deci tu... intri... intră în februarie..."
Shush. — Vii din februarie până în noiembrie, nu?
- „Am angajat o mulțime de pitici,
și i-am îmbrăcat în școlari și pur
și simplu aleargă prin campus așa.”
„Sunt niște pitici în libertate”.
- „Sunt niște pitici liberi,
și par că ar avea vreo șase ani, dar au
peste vârsta legală. Nu încălcați legea.”
"Au fost plătiți. Este consens."
— Doar mergi la unul care îți place, dă-i jos pantalonii, lăutar...
"Hei, doctore, am spus că sunt un pedo. Nu am spus că sunt gay."
„Crezi că există homofobie în comunitatea de pedofili?”
De exemplu, un pedofil, e tot îngâmfat. El este heterosexual.
El răpește o fetiță.
El duce o fetiță în pădure. Vede un alt pedo
cu un băiețel și spune: „Nenorocitul de îndoit”.
Există un cartier din Londra care a încercat să interzică
pedofilii înregistrați care trăiesc la o milă de școală.
Acum, spune ce vrei despre pedos,
-dar nu sunt lenesi. Înțelegi ce zic?
Mulți dintre ei sunt șoferi de autobuz. Asta nu este nimic.
Tu stii?
Deci, acest profesor de pedo, corect...
Povestea adevărată, asta.
Era pe la 1976. Aveam vreo 14 ani.
Și, uh, uitându-mă în urmă, îmi pare puțin rău pentru el
pentru că probabil că avea douăzeci de ani și era un tip nervos, era
evident gay și a avut o aventură cu unul dintre băieții mai mari,
care ar fi putut avea 16, 17 ani.
Deci, acum, ar fi fost total legal, dar atunci, din punct de vedere tehnic, un nonce.
Alungat. Condamnat. N-am mai auzit.
Scandal mare, nu?
Și când s-a rupt, m-am dus acasă în ziua aceea.
Mama era acolo și a spus: „Te-a atins?”
Și am spus: „Nu”.
Ea a spus: "Ești sigur?"
Am spus: „Da”.
Ea spuse: „Atunci, nu i-ar fi putut să-ți pară.
Așa că acum mama mă știe că nu sunt suficient
de atractivă pentru a fi abuzată sexual, nu?
Dacă aș fi avut un complex? Și dacă m-aș fi gândit: „O să-i arăt”?
Aș fi venit la miezul nopții. "Unde ai fost?"
"Suge șoferii de autobuz. Asta e ceea ce primești."
Dar asta era tipic pentru mama mea.
Mama mea, ea era sarea pământului,
dar doar a spus ce a vrut, nu?
Ar face orice pentru tine, dar și-a
rezervat dreptul de a se văita despre asta.
Deci, crescând, vecina noastră de alături, doamna Dawson,
era cu aproximativ 25 de ani mai în vârstă decât mama mea.
Deci, când mama mea avea 60 de ani, această bătrână avea deja 85, 86 de ani.
Mama mea a fost ultimul martor viu al existenței ei.
Ea trăia singură. Mama a făcut totul pentru ea.
Am fost la cumpărături pentru ea, am făcut treburile casnice.
I-a făcut prânzul, am stat cu ea o vreme. S-a întors, și-a făcut ceaiul.
Acest lucru a continuat și a continuat.
Îmi amintesc că am sunat acasă o dată. Mama mea avea cam 70 de ani.
Și am spus: „Am sunat mai devreme. Erai afară”.
Mama mea a spus: „Am fost în preajma lui Dawson”.
Am spus: "Oh, ce mai face?"
Mama a mers...
— Pur și simplu nu va muri, Rick.
Am amintiri foarte frumoase despre
când am crescut în Reading, de aceea...
Da, de ce nu mă întorc niciodată.
Oriunde aș fi în lume, mă ciocnesc de cineva de la Reading.
„Sunt un băiat Reading”. "Oh bine."
Ar trebui să fie suficient, dar nu este niciodată. Întotdeauna vor mai mult.
Ei spun lucruri de genul: „Oh, da, îl cunoști pe Norman Taylor, nu-i așa?”
Nu cunosc niciodată această persoană.
Eu zic: „Oh, nu”.
Ei spun: „Da, te cunoaște”.
-"Da, sunt la televiziune, amice. Hm..."
— Ai fost la școala Ashmead. "Da da da."
— Îl cunoști pe Pete Shepherd. — Când a fost acolo?
„1993”.
"Da, aveam 31 de ani, amice. Eram..."
— El te cunoaște. — El?
— Are televiziune? — Da.
„Așa s-a întâmplat aici”.
Dar îmi plac poveștile vechi.
Nu spun povești din showbiz. Sunt plictisitoare pentru mine.
Îmi plac poveștile reale. Ori de câte ori lucrez la un tur,
Mă gândesc la lucrurile care mi s-au întâmplat și la cum s-a schimbat viața mea.
Și m-am gândit la unul pentru
acest turneu și a fost îmbrățișat, nu?
Nimeni nu s-a îmbrățișat în ultimii doi
ani, ceea ce am preferat. Mi-a placut.
Nu mi-a plăcut niciodată să mă îmbrățișez. Mi-a plăcut când nu te puteai îmbrățișa.
S-a simțit întotdeauna incomod. Nu am îmbrățișat pe nimeni când creșteam.
Nu am îmbrățișat pe nimeni până nu am venit la Londra.
Un copil din clasa muncitoare pe o
moșie din Reading, nu îmbrățișezi oamenii.
Nu-ți îmbrățișezi tatăl, bunicul sau fratele tău.
Le-ai terminat. Tu iei pipiul. Asta e îmbrățișarea noastră, nu?
Vă voi da un exemplu. Am fost la înmormântarea tatălui
nostru, iar eu eram în cimitir cu fratele meu Bob.
Bob făcea o țigară și a venit unchiul nostru Mike.
Nu l-am văzut pe Mike de 25 de ani.
Ultima dată când l-am văzut, avea 50 de ani, iar acum are 75 de ani.
Nu îmbătrânise bine. Era un bătrân.
Și a venit la noi și a zis: „Bună, băieți”.
Și Bob s-a uitat oarecum la el și l-a
recunoscut și a spus: „Fă-mă dracului”, așa.
Și apoi Bob s-a uitat în jurul cimitirului și s-a dus,
— Are vreun rost să te duci acasă?
Dreapta?
Iar unchiul Mike a râs și a spus: „Întotdeauna mă bucur să te văd, Bobby”.
Și asta a fost îmbrățișarea lor. Înțelegi ce zic? Îți voi da un alt exemplu.
Când am plecat de la școală, cel mai bun partener a fost un tip pe nume Mark.
Am făcut totul împreună.
Am luat un an înainte de facultate pentru a câștiga bani pentru a ne enerva, într-adevăr.
Și am făcut-o. A fost cea mai bună vară vreodată.
Și, uh... Dar apoi sa întâmplat sumat.
A lui, uh... Bunica lui a murit, iar el a trăit...
a locuit cu ea, așa că a fost mare lucru.
Și, uh, a mers la înmormântare și primul loc în
care a venit după înmormântare a fost casa mea.
S-a așezat în costumul lui negru și a rămas tăcut.
Nu știam ce să spun. Fără îmbrățișare, nu?
Așa că am spus: „Cum a fost?” El a spus: „A fost îngrozitor”.
A spus, um, „Ea a fost incinerată și am ieșit
cu toții afară să vedem cum se ridică fumul,
și vântul s-a schimbat și
ne-a suflat totul în față, nu?”
Și am spus: „În gura ta?”
El a spus: „Da”. M-am dus... am riscat.
Am spus: „A avut gust amar?”
Și a spus: „Da”.
Am spus: „Acela a fost clitorisul ei”.
Dreapta?
Și Mark a spus: „La naiba, Rick”, așa, nu?
Și apoi a început să râdă.
Și asta a fost îmbrățișarea noastră. Stii ce spun?
Oh.
Vă las cu o ultimă poveste, nu?
Este o altă poveste adevărată. Dacă spun că sunt adevărate, sunt.
Promit, toate sunt adevărate. Și, uh…
Preferatele mele sunt poveștile de la școală, iar aceasta
este probabil povestea mea preferată de la școală.
Era din nou 1976, așa
că aveam vreo 14 ani,
și aveam un copil în clasa noastră pe nume Gary Masterman.
Și Gary a dezvoltat sindromul Tourette.
Fiecare propoziție avea o înjurătură în ea.
Avea un tic. Am învățat totul despre asta în asamblare.
Gary era acolo sus. Toți profesorii, toți copiii îl cunoșteau.
Era un băiat popular, nu. Și, um…
Da, tip drăguț, Gary Masterman.
Dar uneori ticurile lui păreau relevante.
Nu voi uita niciodată că aveam această lecție
cu o tânără profesoară numită domnișoara Wilkie.
Era la tablă. Ea făcea sugestii de apeluri.
Nu-mi amintesc despre ce era vorba. Ea ar fi spus: "Simon, ce crezi?"
"Da, asta e bine. Da, funcționează. Brian, ce faci..."
"Da. Da, bine. Da."
Și ea a spus: „Gary”. El a spus: „Vă dau cu degetul, domnișoară”.
Și ea a spus: „Altul?”
Și ea a arătat spre Sean Dixon, iar
Sean a spus: „Da, te voi da cu degetul”.
Ai fost uimitor. Noapte bună.