Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Eşti bine ?
Ce adâncime are ?
E un lac.
Va trebui să te întorci înot trăgând salteaua după tine.
Nu pot...
Nu ştiu să înot.
Aşteaptă, vin eu după tine.
ZILE FERICITE
Mulţumesc.
Nu, aici, aş vrea mai mult...
E cam slab...
Exagerez, dar...
Mai îndrăzneţ, mai grandios.
Hai să începem de la măsura 25 !
Mulţumesc.
Violoncelul şi contrabasul, sunteţi puţin prea... siropoşi.
E puţin prea lung.
Aş vrea mai scurt şi mai articulat.
Notele trebuie să fie mai clare.
Hai să începem din nou de la măsura...
49.
- Bună ! - Masa obişnuită.
Mulţumesc.
- Ţi-l aminteşti pe Gustave Sinclair ? - Desigur. În Lanaudière.
Exact.
Cariera ta a luat într-adevăr avânt. Foarte impresionant.
Mulţumesc. Drăguţ din partea ta !
Tocmai vorbeam să facem o prezentare pentru presă.
Gustave a acceptat cu amabilitate invitaţia mea pentru sâmbătă.
- Puteţi vorbi după concert. - În regulă.
Sivigny a fost acolo.
N-a spus nimic.
- N-a rămas ? - Nu.
Asta face. Stă 10 minute, după care pleacă.
Nu ştiu ce să fac.
Dacă nu era interesat de tine, nu ar fi venit.
Concentrează-te pe ce ai de făcut.
Rezidenţa mea se apropie de sfârşit.
Nu sunt oferte.
O să vină.
Ar fi bine.
Prin muncă îţi rezolvi problemele.
Din cauza asta ai vrut să luăm prânzul împreună ?
Să vorbim.
Văzându-te cum ai curăţat farfuria, m-am gândit că ai nevoie de o masă bună.
Îmi era doar foame.
Spune-mi dacă ai nevoie de mai mulţi bani.
Hai, tată ! Nu-mi lipseşte nimic.
Scuză-mă. Vrei să dai muzica mai încet ?
- O deranjează pe fiica mea. - E în regulă.
Doar puţin.
- Să văd ce pot face. - N-ar trebui să fie prea greu.
Mulţumesc.
MAI, MOZART
Ascultă, fă ce ai făcut întotdeauna.
O să fie bine.
A avut multe concerte în provincie în ultimele luni.
Suntem încântaţi să-i urăm bun venit în oraşul ei natal Montreal,
în seara asta, care va deveni memorabilă.
Mulţumesc, Yves ! Mulţumesc pentru tot.
N-ai terminat cu noi.
Nu spune asta. O să-mi vină idei.
Emma. Scuză-mă. Felicitări !
Te las să te odihneşti şi vorbim după aceea ?
- Cinci minute. - Perfect.
O întrebare rapidă. Faptul că eşti femeie,
datorită rarităţii prezenţelor feminine pe scenele importante,
cântăreşte greu pentru tine într-o noapte ca asta ?
Adică, ai simţit greutatea asta ?
O să mă gândesc la asta.
Val, ţi-ar fi plăcut întrebarea jurnalistului.
- Aceeaşi ca de obicei ? - Dar alegerea cuvintelor...
Ar trebui să-ţi scriu eu discursurile.
- Aş fi foarte amuzantă. - Categoric.
A fost nemaipomenit, Em.
Atât de mişcător !
Mergem la mine. Vii şi tu ?
Da. O să vorbesc cu Naëlle.
Naëlle ? Ea n-o să vrea să vină.
- Ea nu vine niciodată. - Dă-mi cinci minute.
Philippe !
Mulţumesc că ai venit. Înseamnă mult pentru mine.
Am vrut să văd cum te descurci în momentul tău de glorie.
Vino să mă vezi joi. Trebuie să vorbim.
Fericită ?
- Tu eşti ? - Tot timpul sunt un impresar fericit.
Da.
- Bravo ! - Mulţumesc, mamă.
Oamenii vorbeau în culise mai devreme.
Sivigny a vorbit cu conducerea.
Vrea să semneze al doilea contract pentru sezonul următor.
- Serios ? - Yves a confirmat.
Conducerea e îngrijorată de contractele lui internaţionale.
Fără talente noi, e de neconceput.
Cred că am o şansă. Sivigny vrea să vorbim săptămâna asta.
Dar trebuie să discutăm programul tău.
- Depinde de ce spune ea. - Dă-i o pauză diseară.
Urma să mă hotărăsc, dar am vrut să văd cum va fi după seara asta.
Trebuie să fie chiar mai bine.
Ar trebui să mergem.
Asta e o veste bună.
- Pa. - Felicitări din nou !
Bună !
Eşti sexy în seara asta.
Te rog să vii.
Spune bonei să aştepte.
Mehdi este bonă.
Prietenii mei o să creadă că îi urăşti.
Am un copil, Emma. Nu avem acelaşi ritm.
De ce nu vin eu la tine, atunci ?
Nu ştiu. E târziu. Micuţul se trezeşte la 5:00.
Haide !
Să sărbătorim, puţin.
Încerci să mă seduci ?
Are efect ?
Bine, vino peste o oră.
Ce crezi despre prima parte ?
Implicarea a fost mai mare decât la repetiţie, nu ?
Da, a fost grozav. Am fost foarte mândră.
La repetiţie, m-am gândit: "La naiba, nimeni nu cântă în echipă."
- M-am speriat. - E normal. Se întâmplă tot timpul.
Vrei să vezi ceva ciudat ?
Dacă pui mâna aici
şi o laşi acolo...
Aş putea să plâng.
Mi s-a întâmplat asta.
- Ciudat, nu ? - Da.
Te las să dormi.
Cele trei ore care ţi-au rămas.
Dar, dacă aş dormi aici, ar fi atât de rău ?
Nu, dar au trecut opt luni.
- Le numeri ? - Lasă.
Noapte bună !
Nu am prea mult timp. Am mutat repetiţia.
Eşti binevenită să rămâi.
Da, aş vrea să văd cum abordezi partea a doua.
Am studiat-o aşa de mult la şcoală, că am avut coşmaruri.
Şi pe vremea mea. Amuzant.
Da, nu e nevoie să actualizezi programele clasice.
Robert, vino la mine să vorbim despre ajustarea tehnică.
A fost clar de la început că eşti o studentă model.
E rar pentru cineva să stăpânească tehnica atât de repede.
Citeşti muzica cu multă uşurinţă.
Dar studenţii model tind să fie...
Sunt atât de fixaţi pe perfecţiune că asta poate fi,
nu ştiu, un pic... plictisitor.
Nimeni nu progresează fără o critică onestă.
Înţeleg. Da, am vrut să dirijez bine.
Dar a fost pentru prima dată când am dirijat în Symphony House.
O să încerc să fiu mai clar.
Dacă vrei să stârneşti emoţii, fă-mă să simt muzica.
Şi tu trebuie să simţi acele lucruri.
Altfel, o să fii ca un actor mediu
care doar se preface că joacă.
El joacă fără emoţii, fără să simtă nimic.
Deci noi nu credem cu adevărat în asta.
E bine, dar nu e un Oscar.
Da, un Oscar.
Scoateţi asta din cap. Încalcă puţin regulile.
În regulă ?
Bună ziua tuturor !
La naiba ! Cum fac asta într-un singur concert ?
Alegând programul corect.
Vrei să cânt o lucrare de Schoenberg ?
- Ar fi ceva îndrăzneţ. - Schoenberg e provocator.
- Ar putea îndepărta o parte din public. - Mai bine decât indiferenţă.
- Ce spui ? - La naiba, Emma !
- Trebuie să justific tot ce spun ? - Dumnezeule ! Îmi pare rău.
Trebuie să înveţi să asculţi.
Ia sfaturi de la oamenii mai experimentaţi.
De ce nu iei liftul ?
Doctorul meu vrea să merg pe scări o dată pe zi.
La naiba...
Trebuie să vină pe un fond afectiv, nu...
Furia lui Schoenberg nu dă naştere la emoţii ?
Ce ţi-am spus când ai semnat contractul cu mine ?
Ai vrut să fii tratată ca toţi ceilalţi.
- Da. - Asta fac.
Dacă clienţii mei nu au încredere în mine, nu-i pot ajuta. Înţelegi ?
Înţeleg. O să mă gândesc la asta.
Nu prea mai ai timp.
Alo ?
În regulă, venim.
Da, Emma e aici.
Bunica ta a murit.
Mama mea.
Vii ?
Pot să-l ţin eu ?
Cu grijă.
Emma n-o să ştie ce să facă.
Mamă, unde e Maurice ?
S-a întâmplat ceva ?
Maurice a murit.
- Poftim ? - Bunica ta a murit acum câteva luni.
Complicaţii de la pneumonie.
Nu mi-ai spus !
Aşa a vrut tatăl tău.
N-am vrut să suferi.
Am vrut să respect decizia tatălui tău.
Dar e o nebunie ! Şi nu mi-ai spus nimic.
- A fost familia lui, nu a mea. - A fost şi familia mea.
A fost tatăl tatălui tău. Ştii ce vreau să spun.
Nu te înţeleg, mamă.
În orice caz, înţelege-te cu tatăl tău.
Dar gândeşte-te înainte să-l judeci. Pentru că poate...
Poate a avut motivele lui.
Puteai să fii o mare pianistă.
Continuă, te rog !
Sunt prea obosit să conduc maşina.
O să te duc mâine la Montreal.
- Pot să iau trenul. - Nu, stai.
E mai uşor aşa.
Eşti în regulă ?
- Nu pot să dorm. - Nici eu.
Te gândeşti la mama ta ?
Nu.
Stai jos.
Nu mă interesează să mă gândesc la trecut.
Ştii de ce ?
Doar te încetineşte.
Te face moale.
Te împiedică să priveşti înainte.
Ce s-a întâmplat ieri,
acum 10 minute sau mai devreme...
nu mă interesează.
Nici tu n-ar trebui să te gândeşti la asta.
Câteodată mă îngrijorezi.
Te îngrijorez ?
Te copleşesc emoţiile.
Poţi să fii supărată pe mine, pe mama ta...
În regulă, bine.
Dar la ce bun ?
Spune-mi.
Ai o oportunitate.
Cea pe care am aşteptat-o.
Nu putem să ne tăiem venele pentru că părinţii noştri nu sunt suficient de buni.
- Nu spun asta. - Eşti prea talentată.
Iar eu am văzut mulţi dirijori de-a lungul anilor.
Schoenberg.
Ştiu, Yves. Dar pot să fac asta.
Care-i rostul unui cec în alb atunci ?
Cred că nu trebuie să luăm publicul drept idiot.
Mulţumesc pentru încredere. Pa.
Doamnă !
Are un tempo interesant.
E o nebunie.
Îi ţinem memoria vie.
E important să ne amintim că moartea nu distruge o familie.
E un act de curaj.
E ciudat că toată lumea spune asta.
De obicei, cei care cântă lucrările lui Schoenberg au mai multă experienţă.
Spune asta una ca tine cu patru fire de păr cărunte ?
Am lucrat cu o mulţime de dirijori.
Adevărat. Ai dreptate.
Nu vreau să te conving.
- Nu ? - Nu, e pentru tine.
Cred că merită să fii îndrăzneţ.
Vorbeşti ca impresarul tău.
Nu, asta cred eu.
- E decizia mea. - Da.
Bine, trebuie să plec. Îl iau pe Jad mai devreme astăzi.
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc !
Trebuie să găsim durerea în simfonia lui Schoenberg, "Pelleas und Melisande".
E furia pe care o reprimăm.
Cred că publicul îşi va simţi potolită furia.
S-ar putea să nu pară aşa când sosesc toţi îmbrăcaţi elegant,
dar cred că asta îl caracterizează pe Schoenberg.
Vorbeşte despre partea noastră care ne sperie,
partea care e...
violentă.
Astăzi vreau să încerc ceva.
Nu luaţi prea multe notiţe.
Vom rămâne la acest moment şi stabilim detaliile mai târziu.
Să trecem direct la 62.
Ai vorbit frumos, inteligent.
Mulţumesc.
Dar, Emma, unde e violenţa din tine ?
Unde e furia ?
Gândeşte-te la asta.
Încearcă să faci două arcuşuri la început.
Acelaşi lucru, dar mai puţin accentuat şi mult mai susţinut.
- Da, merge. - Nu, trebuie să ne concentrăm.
Eşti bine ?
Da.
Eşti sigură ?
Nu, e...
Cred că vreau doar să mă prezinţi fiului tău.
Nu suntem încă pregătiţi.
"Noi," adică tu şi fiul tău sau tu şi fostul tău soţ ?
Amândoi.
Deci el trebuie să fie de acord.
Nu trebuie să mă justific.
Nu mă iei în serios. E ridicol.
Nu e adevărat.
Evident nu crezi că voi fi potrivită pentru fiul tău.
Sincer, când am început,
nu m-am gândit că o să-ţi pese de fiul meu.
Asta e. Presupui că nu vreau o familie.
- Nu, dar te interesează cariera. - Deci prin definiţie, nu pot fi o mamă.
- Nu am spus... - Cine se aseamănă ştie.
- Detest mentalitatea asta depăşită. - Eşti atât de impulsivă !
- Sunt impulsivă ? - Schimbă tonul.
Îmi pare rău.
N-ar fi trebuit să spun asta.
Doar că...
Vreau să simt că tu crezi în relaţia noastră.
Altfel, unde duce asta ?
- Bună. - Bună !
- Îmi pare rău ! Sunt ocupată. - Nicio problemă.
- La mulţi ani ! - Mulţumesc.
Iubita mea a comandat tot desertul din meniu,
deci este suficient pentru toată lumea.
- E ziua mea de naştere ! - Nu pot să stau mult.
Mozart n-o să te lovească cu o sclipire de geniu peste noapte.
E momentul potrivit.
Suntem pe punctul să jucăm frumosul joc al lui Val !
- Ce norocoasă sunt ! - Bine, e toată lumea pregătită ?
Ce e o salată ?
Trebuie să explici, sau vom pierde un jucător.
Deci, dacă întreb, "Ce e o salată ?",
trebuie să numeşti trei caracteristici ale unei salate
şi să fii specifică.
Câştigătorul primeşte un abonament la Goodfood ?
- O să câştigi respectul etern al lui Val. - Jucaţi asta la guvern ?
- Pentru că, dacă e aşa, sunt îngrijorată. - Bine, haide.
- E salată. E rece. - Nu, pentru că este o salată de paste.
- Şi salată de fructe. - Ce naiba e jocul ăsta ?
Viaţa mea e distrusă.
Cu jocurile de salată. M-am săturat !
Nu. Prietena mea va crede că e ciudat.
Spune-i că trei ani ne-au ajuns. E zero ameninţare.
Bună ! Sunt Emma.
Mă bucur de cunoştinţă. Jess. Sunt o prietenă a lui Deb.
Fostă...
Mulţumesc.
Îţi fac o favoare doar de data asta.
Ştiu. Drăguţ din partea ta.
- Îmi pare rău. - Dormi.
Nu.
A fost binişor. Dar i-a lipsit echilibrul.
Vreau echilibru perfect între corn şi fagot, vă rog !
Vom relua de unde ne-am oprit.
Mai bine.
Nu sunteţi pe gustul meu.
Vreau să vă ascultaţi unul pe altul,
trompete, viori şi tobe. Încerc să fiu cât se poate de clară.
Deci va trebui să începem din nou de la 55.
Cu mine !
Cum să spun ? E moale.
Bucata asta trebuie să fie clară şi chinuită.
Nu poate fi moale.
- Ce e ? - Pasajul 62...
- Da. - Nu te descurci.
Astea sunt primele repetiţii. Explorăm.
Trebuie să stabileşti tonul.
Cântă-mi pasajul.
- Poftim ? - Cântă pasajul.
Nu trebuie nici măcar să te uiţi.
Încetează !
Nu lăsa nimic să-ţi distragă atenţia. Haide !
Nu.
Nu. Vezi ?
Îi lipseşte greutatea, forţa. Cânţi ca un pămpălău.
Cântă-l tu !
Crezi că e amuzant ?
Nu am fost suficient de norocos să am pe cineva să plătească pentru mine.
Nu am luat niciodată lecţii de pian.
E suficient de în forţă pentru tine ?
Bună !
- Emma, prietena mea din orchestră ! - Bună !
Mulţumesc ! Nu ar fi trebuit. Eşti bine ?
Da. E o zi mare, dar sunt fericită să fiu aici.
Şi noi suntem fericiţi. Cred că a fost o idee bună.
- Pot să te ajut cu ceva ? - Nu, stai. Distraţi-vă amândoi.
Ce faci ?
- În orchestră ? - Da.
Sunt dirijoare.
Cânţi şi tu la vioară ?
Mama cântă la violoncel, iubitule. Vioara e cea mică.
Ştiu...
- Eu cânt la pian, dar nu în orchestră. - Şi ea e foarte bună !
Eu am un xilofon. Cânt la xilofon.
Da ?
Vrei să-mi cânţi ceva ?
Vrei să-ţi arăt ceva ?
Ştii cântecul ăsta ?
- "Au clair de la lune." - Da ! Vrei să încerci ?
Nu, e prea mică.
Vă spun, băieţi. E o capcană !
N-ai mai văzut o uşă ?
Lucy ! Nu putem să-i salutăm pe duşmanii noştri...
Pentru că ştiu că poţi să suporţi.
Poate e prea mult. Eu vreau prea mult.
Nu...
Un tată mereu vrea ce e mai bun pentru fiica lui.
- Pari obosit. - Sigur că sunt obosit. Lucrez nonstop.
Nu-mi amintesc ultima oară când am mers în vacanţă.
Da, ştiu. Niciodată.
E uşor să-i pui pe toţi ceilalţi pe primul loc.
Şi cu mama ta...
- Nu e uşor. - Ce vrei să spui ?
Ea îşi petrece timpul cu orele de gătit.
Şi nici măcar nu ştiu dacă acolo se duce.
Sau e altceva. Yoga ei sau altă prostie.
Nu e bine că îşi face timp pentru ea ?
Nu, cred că încearcă să mă provoace.
- A spus ceva ? - Cum ar fi ?
Nimic. Mă întrebam doar dacă ai vorbit cu ea.
Câteodată. E mama mea.
Lasă...
Am multe pe cap zilele astea.
Şi eu. E important ce urmează.
- Da, vorbind de... - Poftim ?
Sunt interesaţi de Didier.
- Didier al tău ? - Eu îi reprezint pe toţi în agenţie.
Pe tine şi pe Didier.
Dar vreau ca tu să primeşti contractul.
Ştiam că testează piaţa.
Continuă să faci ce faci de obicei. Oricum, tu ai un atu faţă de Didier.
Tu dirijezi săptămâna asta, nu el.
A fost grozav.
Dar la N, o văd ca pe o ploaie uşoară.
E o zi de toamnă. Ploaia loveşte frunzele.
Hai să încercăm aşa. A semănat mai mult cu nişte elefanţi mergând prin deşert.
Deci hai să începem de la N.
Da, mai bine ! Excelent.
Scoală-te, te rog !
Trebuie să pleci, îmi pare rău. Nu m-am gândit c-o să dormim atât de mult.
Ce e ? Te porţi ciudat.
Mehdi vine la 10:00.
- Peste 20 de minute. - De asta vreau să te grăbeşti.
- În cel mai rău caz, ne intersectăm. - Nu, nu vreau asta.
Dar i-ai spus despre noi ?
Nu e normal.
Nu am timp să te liniştesc în momentul ăsta.
Eu şi Mehdi suntem în terapie.
Poftim ? De când ?
De când ne-am separat.
Ne-am gândit că asta ar face lucrurile mai uşoare.
Dar o facem pentru Jad.
N-ar trebui să-ţi spun acum. Nu e momentul potrivit.
- De ce nu mi-ai spus ? - Nu trebuie să-ţi spun tot.
Nu mergi la terapeut la luni de zile după separare.
Trebuie să fie altceva.
Ţi-am spus, e pentru Jad.
Sunt sigură că vorbiţi despre alte lucruri,
cum ar fi ce a mers prost şi cum să îndreptaţi lucrul ăsta.
Vorbim despre multe lucruri.
E treaba mea, da ? Vorbim mai târziu.
Încă îl iubeşti ?
Da. Dar nu romantic.
Mai mult ca pe un bun prieten.
Nu ştiu ce să-ţi spun.
Dar sunt sigură că uneori te gândeşti să fii cu el,
doi buni prieteni care împart o casă.
Mă întreb dacă e suficient să vă iubiţi ca prieteni.
Asta explică tot. Mă minţi.
- Nu te mint ! - Ai discutat asta cu el ?
Da, şi aveam dreptul ăsta.
Ce vrei să spui ?
Îţi dai seama ?
Nimic din ce spui n-are sens.
Sunt aici, aşteptându-te ca o idioată.
Arăt ca o idioată !
Nu pot intra la repetiţii tremurând.
Nu pot să intru aşa.
Nu înţeleg, Emma. Se pare că nu mai putem vorbi.
Nu pot să fiu sinceră cu tine.
Munca mea înseamnă totul pentru mine.
Nu poţi să-mi iei asta.
Nu mă mai pot concentra. Nu-mi place.
Nu voi avea nicio şansă să primesc slujba dacă relaţia noastră se duce de râpă.
Stai. Eşti liberă să pleci.
Nu eşti legată de mine.
N-o să te fac să-ţi pierzi slujba.
Cred că e mai bine dacă terminăm relaţia asta.
Nu !
Lasă-mă un minut.
De ce te agăţi de mine dacă ai de suferit ?
Nu mă părăsi. Nu acum.
- Nu te părăsesc. - Te rog !
Serios, îţi cer să nu mă părăseşti.
Am nevoie de tine.
Nu te părăsesc.
IULIE, SCHOENBERG
Îţi aminteşti ?
Am făcut asta când eram mici.
Do.
La.
Sol.
Aveai talent.
Uite cât de departe am ajuns !
- Ştiu. - Trebuie să vorbim.
- A fost o alegere greşită. - Schoenberg n-a fost problema.
N-ai dus-o până la capăt.
- Sivigny va fi de acord. - Trebuie să ne aşteptăm la asta.
Două minute !
Emma ! Este cineva pe care aş vrea să-l cunoşti.
Hélène, fă cunoştinţă cu Emma.
Emma, Hélène Fauchois,
donatorul nostru cel mai stimat şi o mare admiratoare a orchestrei.
- De la început ! - Corect ! De aproape 40 de ani.
Emma, e o plăcere să te cunosc.
Interpretarea ta a fost interesantă.
Dificilă şi solicitantă, da, dar interesantă.
Ne-a ţinut în alertă, să zic aşa.
Mulţumesc. Drăguţ din partea ta.
Compozitori cum e Schoenberg au un mod
de a ne stârni curiozitatea.
Cu siguranţă.
O să explic asta prietenilor mei, care recunosc că sunt mai sceptici.
În orice caz, eşti o femeie tânără fermecătoare.
Trebuie să foloseşti acel şarm pe scenă.
Un zâmbet poate fi foarte important.
Bună seara, Hélène ! Arăţi răvăşitor.
Tu !
Ai ales ceva dificil.
Şi al naibii de bun !
- Nu chiar, nu. - Nu sunt expertă, dar mi-a plăcut.
Vrei să pleci de aici ?
Vreau, dar trebuie să vorbesc cu mulţi oameni.
O să plecăm.
Senzaţia e ciudată. Simt că toţi votează conservator.
Pa !
Succes.
Voi găsi o cale să rezolv asta. Mai vorbim.
Ce vrei să spui cu: "Să rezolvi" ?
O să găsim o cale. E mereu o soluţie.
A fost alegerea greşită.
- Cum aşa ? - Ar fi trebuit să merg după instinct.
Deci e greşeala mea.
Nu, dar poţi fi al naibii de convingător.
Asumă-ţi puţină responsabilitate.
Unde e mânia de mai devreme ?
De ce nu mi-ai spus de Maurice ?
Vorbeşti serios ?
De ce ?
Chiar vrei să vorbim despre asta acum ?
Da, vreau.
Nu m-am dus la funeralii. Nu văd de ce ai face-o tu.
- Deci ai hotărât tu pentru mine. - Asta e.
Dacă l-ai urât atât de mult, de ce nu mi-ai spus nimic ?
- Lasă-mă să-l văd. - La naiba...
Maurice al tău a fost un nenorocit.
A fost un nebun care i-a rănit pe toţi.
Ar fi trebuit să-ţi interzic să ai un bunic ?
Nu, nu ai fi vrut asta.
- Aş fi ştiut ce să fac. Mulţumită ? - Mai încet, te rog !
Continui să aduci vorba despre asta.
Iar eu trebuie să mă apăr !
Nu e suficient că m-a bătut până la sânge.
Acum insişti să vorbeşti despre asta ca o lipitoare !
- Aşa e, o nenorocită de lipitoare ! - Scuze. Îmi pare rău.
- Mai încet, te rog ! - La sfârşit, a bătut-o pe Rose.
Pun pariu că nu ai ştiut.
A trântit-o la podea şi a bătut-o !
I-a fost interzis să vină acasă !
Auzi ce spun ?
O să mă laşi în pace acum ?
- Da, îmi pare rău. Sunt o idioată. - Da, o idioată !
Ce se întâmplă ?
Vreau să vorbesc cu Patrick.
E ora 2:00 dimineaţa.
Ştiu.
Ce se întâmplă ? Dormeam.
- Vreau să vorbesc cu tine. - Nu poţi să aştepţi până dimineaţă ?
Acordă-mi un minut.
Ce problemă am eu...
care te face să nu mă iubeşti ?
- Te droghezi, Emma ? - Nu iau droguri !
Vreau să ştiu. Eu...
Nu simt...
că mă iubeşti.
Pentru că nu eşti capabil ?
Vreau să spui pentru că eşti incapabil.
Calmează-te. N-are rost să plângi. Încearcă să fii matură.
De ce să nu plâng ?
Poate ai nevoie de ajutor.
- Ce fel de ajutor ? - La naiba, Emma...
De dragul tuturor, mergi la psiholog.
Du-te naibii !
- Ascultă-mă ! Du-te naibii ! - O să închid.
- Nu te mai băga în viaţa mea ! - Pa !
Am vrea să facem un lucru la sfârşitul unei astfel de perioade.
Da, să văd ce ai obţinut din asta,
şi unde crezi că trebuie să îmbunătăţim lucrurile.
Da. A fost...
o experienţă foarte constructivă.
Nu, vorbim noi primii.
Avem atât de multe lucruri de spus...
Şi câteva chestii care au apărut pe parcursul lunilor,
în principal să te ajute în viitor.
Mai întâi, am crezut că erai foarte riguroasă şi pregătită.
Cred că muzicienii chiar au apreciat dedicarea ta.
Mulţi din ei au menţionat nivelul intelectual stabilit la repetiţii.
Personal, cred că ai avut un calm excelent şi asta nu e uşor.
Dar, şi crede-mă, e normal având în vedere vârsta ta,
o să te încurajăm să progresezi mai mult.
Şi poate înveţi să te distrezi.
Încearcă să comunici cu muzicienii.
Dar aşa cum am spus, am fost toţi impresionaţi de determinarea ta,
pasiunea ta, rigoarea ta...
N-am luat o hotărâre.
Nu vreau să spun că s-a terminat, pentru că nu ştim încă.
Dar tu trebuie să începi să-ţi explorezi opţiunile.
Din partea mea, promit că o să discut cu contactele mele.
Apreciez asta. Da, o să mă gândesc.
Dar bine, mulţumesc.
A fost o oportunitate minunată.
Cred că ar trebui să fii mai încrezătoare.
Nu e o lipsă de încredere.
Cred că oameni sunt impresionaţi de tine.
Pe mine mă impresionezi.
Nu e la fel.
Ba da, este.
Când mă uit în ochii tăi, simt ce simţi tu.
Păcat că stau cu spatele la public.
Dar eşti cu faţa la noi, muzicienii.
Bună ! S-a întâmplat ceva ?
Suntem un pic trişti.
Poţi să fii atentă la el ? Consilierul lui vrea să vorbim.
Sigur, nicio problemă.
- Vrei să vorbeşti despre asta ? - Nu.
Vrei îngheţată ?
- Înainte de masă ? - Da, e o nebunie, nu ?
Dar...
nu e mare lucru.
Nici eu nu cred că e mare lucru.
Dar nu putem să-i spunem mamei.
Poate ar trebui să-i luăm şi ei una.
Nu-şi cumpără niciodată pentru ea.
Zice: "Doar o gură."
După aia muşcă de multe ori şi o termină.
Un motiv în plus să-i luăm şi ei una.
Şi eu mă simt mai bine acum.
Şi tu eşti tristă ?
Câteodată.
Vrei să ştii un secret ?
Da.
Câteodată, şi cei mari sunt trişti.
Deci ei mănâncă îngheţată ?
Am trei feluri acasă.
- Aţi luat îngheţată ! - Şi pentru tine !
Mulţumesc !
- Ce fel de îngheţată ai luat ? - Cu vanilie şi ciocolată.
- Tu ? - Caju.
E foarte bună !
Bine, te-am speriat.
Putem să vorbim ?
Ascultă...
Poate te-am condus într-o direcţie pentru care publicul nu era pregătit.
Trebuia să spun asta după concert.
Tu ai fost în regulă. Ei nu erau pregătiţi.
Greşeala mea, da ?
Am vrut să te fac fericit.
- Putem face ceva. - Să semnăm cu Rimouski ?
Nu. Dirijorul invitat pentru Mahler luna viitoare...
- Kristof. - Da, el. Trebuie să anuleze.
Pentru Mahler, a anulat. Opera îl va înlocui.
În regulă. Nu ştiu dacă...
Dacă m-ar lua în considerare pe mine,
mi-ar fi spus post-mortem.
Te cunosc.
Nu faci asta pentru mine.
Faci asta pentru tine.
Ai respirat-o de când te-ai născut.
Ştiu, am fost acolo.
Vrei slujba ? Du-te la Sivigny şi convinge-l.
Mă ocup eu de rest.
În regulă, te las acum.
Odihneşte-te puţin.
- Philippe ! - Da ?
Ai un minut ?
Totul e în regulă ? Îmi pare rău. Programul meu e nebunesc.
- N-am ajuns la... - E în regulă.
Dacă vrei să vorbeşti, putem să o facem altă dată ?
Am auzit de Kristof, că trebuie să renunţe.
Da, e păcat.
- Probleme personale. - Pot să o fac eu.
Mahler ?
Eu sunt cea mai potrivită persoană să dirijez într-un timp atât de scurt.
Am petrecut un an cu orchestra.
Da, m-am gândit la asta, dar noi vorbim de Mahler.
E emoţie, scop, anvergură.
Nu e... Nu cred că e pentru tine.
Nu eşti de acord ? Dar te voi ţine minte.
Nu sunt de acord.
În regulă...
Sunt sigur că vei avea şi alte şanse s-o dovedeşti.
Ce spui nu e adevărat,
că nu simt.
Simt mult.
Şi înţeleg mişcările lui Mahler.
Sunt parte din mine.
Mă doare când le ascult.
Şi cred că asta înseamnă ceva.
Aşa că ştiu că o pot face.
Nu vrei să te joci cu prietenii tăi ?
- Da, dar vreau să stau cu tine. - Şi eu vreau să stau cu tine.
- Vrei să mergem împreună ? - Da. O să vezi, sunt în regulă.
Yoan e cel mai bun prieten al meu de la grădiniţă.
- Dar câteodată, ţipăm unul la altul. - Certuri au loc câteodată.
Mama îmi spune să respir.
Câteodată, respir prea repede, şi ameţesc.
Da, asta mi se întâmplă şi mie.
Bună !
Priveşte cum lovesc mingea.
A insistat să-ţi arate. Bine, e ora de culcare, Jad.
Noapte bună !
Îmi pare rău. Cred că o să dureze puţin.
E în regulă. Pot să aştept.
Mami, poate Emma să-mi citească din cartea asta ?
Bine, dar trebuie să o întrebi pe ea, iubitule.
- Emma, îmi citeşti din cartea asta ? - Da, aş vrea !
"Fii atent la picioarele tale !" protestează un gândăcel.
Pare că nu se simte bine.
Nina îi dă un mic brânci şi îl ajută să revină pe picioare.
"Mulţumesc," zice gândăcelul în timp ce continuă pe drumul lui.
Nina se uită la cer, şi Milo s-a dus !
"Nu ! Mă întorc acasă să-i cer lui Mémé ajutor."
"Mémé !" zice Nina devastată. Mémé e în bucătărie.
Ea scoate din cuptor fursecurile preferate ale Ninei şi ale lui Milo.
"Mémé ! Milo a dispărut !"
Mémé scoate enciclopedia cu catastrofele vieţii.
În felul ăsta micul Arthur învaţă că poate face lucruri mari.
El îşi aduce cu mândrie prietenii înapoi acasă.
Am primit Mahler.
- Nu. - Da !
Vorbeşti serios ?
- Vii des în Montreal ? - Da, de câteva ori pe an.
Ne urmărim clienţii atât cât putem.
Face parte din valorile agenţiei.
Artiştii noştri călătoresc mult, la fel facem şi noi.
Personal, îmi place.
Am o relaţie tumultuoasă cu Parisul.
Câteodată îl iubesc. Câteodată am nevoie de spaţiu.
Da. E un pic mai greu pentru mine.
- Noi aşteptăm al doilea copil. - Felicitări !
Mulţumesc. Suntem atât de fericiţi !
Emma, şi tu trebuie să călătoreşti mult ?
Puţin. Primesc mai mult oferte internaţionale.
Mă ajută să trec peste teama mea de zbor.
- Serios ? Pentru că... - Eu sunt la fel !
Au trecut 20 de ani,
şi încă simt nevoia să beau ceva să mă ameţesc înainte de decolare.
- E ridicol. - Deci nu e nicio speranţă ?
Pentru mine nu. Sper să găseşti tu o soluţie mai sănătoasă.
Eu am fost acolo în Gothenburg.
Mi-a plăcut. A fost excelent.
Ai avut multă încredere, prestanţă, precizie.
A fost o experienţă minunată.
Sala a avut o acustică incredibilă.
Asta vrem noi pentru clienţii noştri.
Noi vrem ca ei să găsească mai multe oportunităţi ca asta peste hotare:
Masterclass, apariţii ca dirijor invitat...
Să nu luăm tot de la tatăl tău.
Ştiu că a făcut lucruri mari pentru muzicienii tineri, promiţători.
Sunt sigură că îi datorezi mult.
Da, categoric.
Pentru moment, s-o privim ca pe o perioadă de reflecţie, pentru tine şi pentru noi.
Primul pas a fost întâlnirea.
Îmi convine.
Bună !
- Ai dormit bine ? - Da.
Uite !
Gata !
- Cum arăt ? - Ca un tigru.
- Noi cum arătăm ? - Ca nişte iepuri.
- Da. - Da, văd.
Puţin mai mult ?
- Mulţumesc. - Să vedem.
- Arată bine. Bravo ! - Ultima oară...
Deci, Yves, vin vacanţele ?
Tu ştii cum este. Încercăm, dar...
Deci participăm ? Pot considera acest lucru rezolvat ?
Da, nu putem să pierdem timpul.
Ai contractul joi. E bine ?
Pa.
Emma, bănuiesc că o să vrei să te cufunzi în muncă.
- Am început deja. - Super.
Yves...
O să fiu direct cu tine.
Ce e ?
- Vom fi soluţia ta de ultim moment. - Soluţie de ultim moment ?
Cu uşurinţă am fi putut da asta multor dirijori calificaţi.
Ai nevoie de o femeie în lumina reflectoarelor.
Îţi convine să o ai pe Emma în buzunar.
- Putem fi sinceri ? - Nu trebuie să spui asta.
Nimeni nu se joacă. Nu mai sunt anii '90.
Bine... Atunci vreau să te aud spunând că o consideri pe ea pentru slujbă.
Altfel, avem mâinile legate.
Ea are talent. Amândoi ştim că are oferte.
Continuă, te rog !
Ştii ce înseamnă asta ?
Un efort uriaş luna viitoare. Trebuie să fii deasupra celorlalţi.
Nu trebuie să-mi spui asta.
Relaxează-te, Emma.
Yves cunoaşte jocul. Nu e ceva personal.
Nu vreau să creadă că mă uit în altă parte.
Sunt acolo să pun presiune.
Asta nu va schimba relaţia voastră.
M-am întâlnit cu cei de la Agenţia PMT.
Din curtoazie, sper.
Nu. Mă vor pe mine.
- Mergi la cacialma. - Nu.
- Ai semnat cu ei ? - Nu încă.
Deci îmi spui fără nicio garanţie ?
Eşti ori încrezătoare, ori naivă.
Dacă sunt doar un client pentru tine, întotdeauna îmi pot anula contractul.
La naiba !
Ar trebui să plecăm ?
- Ne-a văzut ? - Nu cred.
Ne trăim viaţa.
În cel mai rău caz, dăm peste el.
O să fiu discretă.
O să-l indispună foarte tare.
Nu vreau asta. Nu e în regulă.
- Bună ! Ieşi în oraş ? - Ţin un curs.
- Dar intră ! - Nu, nu vreau să te deranjez.
Nu, intră. Am timp.
Ştii ce ? Du-te la curs şi vorbim mai târziu.
Vrei să rămâi aici ?
- Pot ? - Da, desigur.
Totul e în regulă, mamă ? El te-a trimis ?
Cu toată drama asta dintre noi, nu e uşor.
E mai rău.
Îl afectează. Şi din nou eu plătesc pentru asta.
- Ce vrei să spui ? - El explodează.
Ştii cum e.
Îmi pare rău. Nu am vrut să se întâmple asta.
Nu, nu e vina ta.
Am nevoie să respir o noapte. Nu s-a mai întâmplat de ani de zile.
Eu îl ajut pe tatăl tău cu agenţia.
Sunt foarte ocupaţi. Nu am timp nici pentru orele mele.
Rămâi la noapte. Sunt liberă.
Mă întorc imediat după muncă.
Bine ! E un plan.
- Da ? - Da.
- Pot să fac o baie ? - Bineînţeles.
La revedere.
Mulţumesc.
E în regulă dacă dormi aici ?
- O să-ţi facă mai multe probleme ? - Nu, va fi în regulă.
- El ştie că eşti aici ? - E în regulă.
Poate am exagerat.
Nu am vrut să te îngrijorez.
Ai dreptate.
Şi sunt în impas.
Nu, e adevărat.
A fost un an foarte greu.
Vacanţe...
Nu vreau să mă mint nici pe mine, înţelegi.
O să fii în regulă ?
Nu vreau să ai insomnie.
Patrick... Mă sperie când spui astfel de lucruri.
Nu te părăsesc.
Am nevoie de o mică pauză.
Bună !
- Pleci ? - Da.
- Vrei micul dejun ? - Nu, mulţumesc. Nu mi-e foame.
- În regulă... - Nu prea am stat departe de casă.
- O să mă întorc la viaţa mea. - Nicio problemă.
- Nu am dormit bine. - Nu ?
Conflictul vostru răneşte pe toată lumea.
Nu vezi ?
Ascultă...
Nu cred că pot să mai lucrez cu el. Asta-i tot.
Vorbiţi unul cu celălalt.
Tatăl tău...
Suferă.
Ascultă Mahler, mama. Toată lumea suferă.
Detest când faci asta. Nu-i ştiu pe compozitorii tăi.
Voi doi aveţi întotdeauna treaba voastră,
iar eu sunt doar nebuna de pe margine.
N-o să te las să ne desparţi.
- Şi ce o să faci ? - Vreau să fiu fericită.
Am aproape 60 de ani. Am voie să fiu fericită ?
Am spus eu că nu poţi să fii ?
Fără ură.
Îngropaţi securea, te rog !
Te întoarce împotriva mea ? Ce a spus seara trecută ?
Trebuie să mă gândesc la mine acum.
I-am pus pe alţii pe primul loc de prea mult timp.
O să mă laşi să fiu fericită într-o familie fericită.
Spune-i lui asta.
Dă-i o şansă. Eşti capabilă de asta ?
Se numeşte maturizare.
Nu ştiu ce să spun, mamă.
Nu are rost să scormoneşti trecutul.
Provoacă doar durere.
Tu asculţi ce spui ?
Trezeşte-te !
Ea apără ce are acum. E un lucru primitiv.
Nu crezi că sunt egoistă ?
Nu. Din contră.
Încerc doar să o înţeleg pe mama ta.
Simt că te deranjez cu problemele mele.
Nu, îmi pare rău. Nu e asta.
Am avut o săptămână stresantă.
Prin tot ce treci, nu am vrut să vorbesc despre asta.
Dacă n-ai spaţiu să vorbeşti, nu merge.
Sunt puţin stresată pentru că i-am spus verişoarei mele.
Despre noi ?
Am fost fericită. Am vrut să vorbesc despre asta.
- M-am săturat să ţin secret. - Înţeleg.
- Ea a fost puţin descurajantă. - Cum aşa ?
E minunată. Nu e vina ei. Doar că...
Sunt dintr-un mediu diferit, asta e tot. Gândim diferit.
Pentru că sunt femeie ?
Ei nu îi pasă. Nu e asta.
Câteodată, uit că va fi ca în iad cu familia mea.
Sunt oameni buni.
Doar că...
pentru ei totul se rezumă la relaţia bărbat-femeie.
Asta e tot.
Îţi iei ghiozdanul, iubire ?
- Pa, mamă ! - O zi bună.
Pa, micuţule.
Vreau să-ţi arăt ceva în apropiere.
- Ai un minut ? - Da.
Nu prea îmi place apartamentul meu...
Nu simt că acolo e locul meu.
Cauţi în zonă ?
Da.
Voi fi mai aproape una de alta.
Da.
Şi peste câteva luni, tu şi Jad aţi putea să vă mutaţi la mine.
Pare imens.
Cred că îmi permit, în special dacă primesc slujba asta.
Nu trebuie amenajat.
Îmi pare rău. Nu pot să mă gândesc la asta acum.
Asta e. Nu acum.
Aş locui singură la început, şi mai târziu...
- Nu. - Ce e ?
- Nu mă asculţi. - Nu, caut soluţii.
Nu. Te gândeşti la ce vrei tu.
Eu nu vreau asta, nu acum.
Nu ştiu ce să mai spun. Nu sunt pregătită.
Dacă nu eşti fericită, pleacă.
Mereu îmi spui să plec. M-am săturat.
Da, te-ai săturat. E răspunsul tău.
Nu, stai !
- Vrei să mă ajuţi ? - Da.
Lasă-mă să respir.
Dă-mi timp să merg mai departe. Dă-mi timp !
Îmi pare rău.
- Ai dreptate, nu m-am gândit. - Nu, Emma.
E prea complicat.
Sunt sub o presiune prea mare, de la Mehdi, de la familia mea...
Ţi l-am prezentat până şi pe Jad ! Ai petrecut timp cu el.
Nu e suficient pentru tine, nu e destul de liniştitor ?
Am un fiu, da ? Trebuie să mă gândesc la el.
Situaţia e complicată. Putem, te rog...
Ce anume ? Nu vrei să te părăsesc ?
- Nu pot să te salvez, Emma. - Nu îţi cer asta.
Ar fi trebuit să am încredere în instinctul meu.
Găsesc un echilibru cu Mehdi.
Nu pot da cu piciorul la tot. Îmi pare rău.
Naëlle, aşteaptă ! Putem discuta cu calm, te rog ?
Am nevoie de amândoi.
Asta e problema, Emma.
Vezi sau nu ?
SEPTEMBRIE, MAHLER
N-am nevoie.
Ultimele săptămâni au fost grele pentru mine.
Bănuiesc că şi pentru tine.
Da, categoric.
M-am panicat. Am vorbit fără să mă gândesc.
A fost dreptul tău să spui lucrurile astea.
Ai avut dreptate.
Îţi mulţumesc că ai spus asta.
Îţi displac pentru că nu sunt în stare să dau mai mult ?
Dai mult.
Jad vorbeşte întruna despre tine.
Te adoră.
Şi eu îl iubesc.
Nemaipomenit ! Aproape am uitat că eşti femeie.
Mulţumesc ! E frumos.
Data viitoare, trebuie să faci ceva rebel.
- Rebel ? - Ai putea purta îmbrăcăminte colorată.
Ca Hillary ! O culoare nouă de curcubeu în fiecare seară.
- Cu ojă roz ? - Da !
Îţi spun pe scurt. Tatăl tău e în maşină.
Felicitări !
Du-te să sărbătoreşti. Meriţi.
Mamă...
Sunt aici dacă ai vreodată nevoie de mine.
Ai venit să îmi spui că ai semnat cu francezul.
Nu trebuia să vii cu maşina până aici pentru asta.
Semnez săptămâna asta, da.
Sunt fericit pentru tine.
Aminteşte-ţi să-mi mulţumeşti după ce primeşti slujba.
Pot să o fac acum.
Mulţumesc.
Poate nu am fost perfect, dar nu te-am lovit niciodată.
Ştiu.
Nu am ridicat niciodată mâna la tine.
La nimeni.
Am fost aspru, dar tu nu ai ştiut niciodată asta.
Îmi pare rău pentru tot prin ce ai trecut.
Nu ştii cât m-a solicitat.
Dar am aşteptat lovitura asta toată viaţa mea.
Şi tu nu mă poţi ierta.
Am nevoie de distanţă...
Am nevoie să mă distanţez faţă de tine.
Fă ce vrei. Nu mai e problema mea.
Vreau să auzi ceva.
Simt iubire pentru tine.
Ai un mod ciudat de a o arăta.
Ai obţinut ce ai vrut.
Te iubesc.
Bine, Emma.
Sunt Penelope.
O să trec rapid peste planul nostru de clasă,
dar mai întâi, aş vrea să vă prezentaţi
şi să ne spuneţi de ce sunteţi aici.
Fac asta de doi ani.
Sunt obişnuită să lucrez cu adulţii care se tem de apă.
Cel mai adesea aşa este.
Mai întâi, vom încerca să învăţăm să facem pluta.
Luaţi o formă de stea. Totul va veni aproape de la sine.
E important să nu vă arcuiţi spatele.
E normal să aveţi urechile în apă.
O să vă arăt.
Aşa. Puteţi încerca.
Minunat !
PENTRU COPIII MEI
Aţi făcut o treabă bună.
Vom continua, să mă asigur că aţi prins nuanţele pentru restul.
Dar suntem inspiraţi cu adevărat astăzi, nu ?
Avem o energie grozavă. Cred că Amy Beach ne inspiră.
Deci hai să continuăm ! Vă descurcaţi bine.