Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jste v pořádku?
Nevíte, jak je to hluboký?
No, je to jezero...
Jestli chcete zpátky, musíte tu matraci dotáhnout na provaze za sebou.
Neumím...
Já neumím plavat.
Počkejte, jdu vám pomoct.
ŠŤASTNÉ DNY
Děkuji.
Tady bych potřebovala, aby znělo...
Jste trochu stydliví a hrajete...
Přeháním.
Ale víc důrazu.
Začneme teď u taktu 25, prosím, od předtaktí.
Děkuji.
Violoncello, kontrabas, trošku se mi táhnete.
Je to trochu moc dlouhé.
Ráda bych to kratší a trochu zřetelnější.
Noty musí být jasnější.
Začneme znovu od taktu...
čtyřicet devět.
- Dobrý večer. - Jako obvykle.
Děkuju.
- Emmo, vzpomínáš na Gustava Sinclaira? - Jistě. V Lanaudière.
Přesně tak.
Vaše kariéra se rozjela. Velmi působivé.
Děkuji, to moc ráda slyším.
Mluvili jsme právě o tom, že bychom pro tisk udělali portrét.
Gustave laskavě přijal mé pozvání na sobotu.
- Po koncertě budete mít čas se setkat. - Tak výborně.
Dnes se přišel podívat Sivigny.
Nic neříkal.
- Nezůstal? - Ne.
Dělá to často. Zdrží se deset minut a pak odejde.
Nevím, jak si to mám vykládat.
Kdyby o tebe neměl zájem, tak by nechodil.
Soustřeď se jen na svoje povinnosti.
Brzy mi končí stáž.
Nabídka žádná.
Něco se objeví.
To by mělo.
Dřina,to bude vždycky klíč k úspěchu.
Jenom kvůli tomu jsi chtěla jít na oběd?
Jen si pokecat.
Když vidím, jak jsi vyzobala ten talíř, možná ses potřebovala najíst.
Jen jsem měla hlad.
Kdybys potřebovala víc peněz, tak mi řekni.
Ale tati, mně nic nechybí.
Promiňte, mohli byste trochu ztišit tu hudbu?
- Mou dceru to ruší. - Ne, to je v pořádku.
Jen trochu.
- Uvidím, co se dá dělat. - To přece nebude nijak složité.
Děkuju.
KVĚTEN, MOZART
Dělej, jak umíš, jako vždycky.
To bude dobrý.
V posledních měsících vystupovala na různých místech po celém Quebecu.
Jsme nadšení, že ji můžeme přivítat i v jejím rodném Montrealu,
abyste společně s ní strávili dozajista nezapomenutelný večer.
Děkuji. Děkuji za všechno.
Ještě jsi u nás neskončila.
To mi neříkej, nebo si začnu dělat iluze.
Emmo, promiň, bravo!
Nechám tě vydechnout, a pak si promluvíme?
- Tak pět minut. - Určitě.
Jen rychlá otázka. Je pro tebe jako pro ženu těžké,
když jsou ženy na velkých jevištích tak málo k vidění,
je to pro tebe těžké v takový večer?
Chci tím říct, cítíš tíhu toho, že jsi žena?
Promyslím to a přijdu.
Val, ta otázka toho novináře by se ti líbila!
- Stejná jako vždycky, ne? - Ale ta formulace.
Měla bych ti dělat tiskovou mluvčí.
- Větší sranda než s tím tvým ministrem. - To zaručeně.
Bylo to moc krásný, Em.
Bravo.
Přesuneme se k nám. Jdeš taky
Musím se domluvit s Naëlle.
Naëlle? Ta chtít nebude.
- Nikdy nechodí. - Počkejte minutku.
Philippe!
Děkuji, že jsi přišel. Moc to pro mě znamená.
Jen jsem byl zvědavý, jak zvládneš svoji velkou chvíli.
Zastav se ve čtvrtek u mě. Musíme něco probrat.
Jsi spokojená?
- A ty? - Já jsem jako agent spokojený vždycky.
Jo.
- Moc hezké. - Děkuju, mami.
Docela jsem si v zákulisí popovídal.
Sivigny oznámil vedení,
že chce, aby orchestr podepsal na příští sezónu druhého stálého dirigenta.
- Vážně? - Yves mi to potvrdil.
Představenstvo má obavy z jeho mezinárodních závazků.
Potřebují obměnu, jinak to nezvládnou.
Myslím, že mám šanci. Sivigny si chce v týdnu promluvit.
Ale musíme probrat, jaký program si vybereš.
- Tam se bude lámat chleba. - Nech ji dnes vydechnout.
Chtěla jsem ti dát odpověď, ale čekala jsem, jaký budu mít pocit.
Pocit. Že je potřeba mnohem víc zapůsobit.
Už bychom měli jít.
Dobré zprávy, no ne?
- Ahoj. - Krásný to bylo!
Dobrý večer.
Byla jsi dnes večer sexy.
Pojď, prosím.
Řekni chůvě, ať zůstane déle.
To Mehdi hlídá.
Mí kamarádi si začnou myslet, že je nesnášíš.
Mám dítě, Emmo. Nejedu na stejný vlně jako vy.
A co kdybych jela nejdřív k vám?
No, já nevím, už je pozdě. Malý se poslední dobou budí v pět ráno.
No tak.
Musíme slavit. Trošku.
Myslíš si, že mě utulíš?
A funguje to?
Dobře, přijdu za hodinu.
Jak se ti líbila první věta?
Bylo tam větší nasazení než na generálce, ne?
Bylo to skvělý. Jsem moc pyšná.
Na generálce jsem si říkala: "Vůbec nehrajeme pospolu."
- Byla jsem marná. - To je normální. Stává se to často.
Chceš vidět něco divnýho?
Když mi sem položíš ruku
a necháš ji tam...
tak se rozbrečím.
Přišla jsem na to u osteopata.
- Divný, ne? - Jo.
Nechám tě spát.
Ty tři hodiny, co ti zbývají.
Kdybych tu přespala, byl by to takový problém?
No, už je to takhle osm měsíců.
- Ty to počítáš? - To je jedno.
Dobrou noc.
Vyřídíme to rychle. Přesunuli jsme generálku.
Můžeš tu pak zůstat.
Moc ráda. Jsem zvědavá, jak řešíš druhou větu.
Na konzervatoři jsme ji probírali tak, že jsem měla noční můry.
To i za mě. Vtipné.
Jo, program na klasické hudbě se měnit nemusí.
Roberte, přijď pak za mnou probrat jednu technickou úpravu.
Od začátku jsem viděl, že jsi vynikající studentka.
Málokdy jsem viděl, že by si někdo tak rychle osvojil techniku.
Jsi velmi precizní v četbě partitur.
Ale premianti jsou často...
Chtějí být dokonalí natolik, že to může být..
Já nevím... trochu nuda.
Nikdo se neposouvá dál, pokud spolu nemluvíme na rovinu.
Jo, rozumím. Je pravda, že jsem se hodně snažila.
Ale v Maison Symphonique jsem dirigovala poprvé.
Zkusím to říct jasněji.
Pokud chceš, abych já uvnitř něco cítil, abych tu hudbu prožíval,
tak ty věci musíš taky sama cítit.
Jinak to je jako výkon herce,
co jen předstírá.
Co emoce hraje, ale neprožívá je.
Takže tomu moc nevěříme.
Je to dobré, ale není to na Oscara.
Jo, jasně. Oscar.
Přestaň tolik myslet. Jdi trochu přes čáru.
Dobře?
Dobrý den, všem.
Jak mám do háje tohle udělat při koncertu?
Správná volba programu.
Zas na mě vytáhneš toho svýho Schoenberga?
- To je troufalost! - Schoenberg, to není jen tak.
- Snadno si znepřátelíš půlku obecenstva. - Lepší než lhostejnost.
- Co tím chceš říct? - Krucinál, Emmo!
- Musím ospravedlňovat každý svoje slovo?! - Ježíši, promiň.
Měla by ses naučit poslouchat.
Nechej si poradit od zkušenějších.
Proč nejezdíš výtahem?
Můj zatracenej doktor chce, abych to aspoň jednou denně vyšel.
Sakra.
Měla bych se víc zaměřit na prožitek, než na...
Hněv u Schoenberga není emoce?
Co jsme si řekli, když jsem tě přijal?
Chtělas, abych se k tobě choval jako k ostatním.
- Jo. - A přesně to dělám.
Pokud mi klienti nedůvěřují, nemůžu jim pomoct. Rozumíš mi?
Jo, chápu. Budu o tom přemýšlet.
Už nemáš moc času.
Jo?
Jo, dobře, už jedeme.
Jo, Emma je tady.
Umřela ti babička.
Teda... moje matka.
Půjdeš?
Můžu si ho vzít?
Opatrně.
Emma nebude vědět, co s ním.
Mami, proč nepřišel Maurice?
Není mu dobře?
Maurice umřel.
- Cože? - Tvůj děda před několika měsíci zemřel.
Měl komplikovaný zápal plic.
Vy jste mi to neřekli?
Tvůj otec si to tak přál.
Já ti nechtěla ublížit.
Jen jsem chtěla respektovat rozhodnutí tvého otce.
To je nesmysl. A proč jsi mi nic neřekla ty?
- To byla jeho rodina, ne moje. - Byla to i moje rodina.
Byl to otec tvého otce. Však víš, jak to myslím.
Já tě nechápu, mami.
Tohle si každopádně vyřiď s tátou.
A zamysli se, než budeš někoho soudit, protože měl...
Možná k tomu měl svoje důvody.
Mohla z tebe být skvělá pianistka.
Hraj dál, prosím.
Jsem unavený, abych tě odvezl.
Hodím tě do Montrealu zítra.
- Nebo můžu jet vlakem. - Ne, zůstaň.
Bude to jednodušší.
Dobrý?
- Nespím. - Já taky ne.
Myslíš na babičku?
Ne.
Posaď se.
Hloubání v minulosti mě nezajímá.
Chceš vědět proč?
Protože tě to jen zbrzdí.
Změkčí ti to mozek.
A nenechá tě to dívat se dopředu.
Co se stalo včera,
před deseti minutama nebo před chvílí...
je mi jedno.
A ty by ses tím taky neměla nechat brzdit.
Vážně mám o tebe někdy starost.
Ty máš o mě starost?
Necháváš se zaslepit emocemi. Jako teď.
Máš právo se zlobit na mě, na mámu.
Dobře,bezva.
Ale k čemu ti to bude?
To mi vysvětli.
Příležitost je tady.
Ta, kterou jsme si pro tebe přáli.
Teď není čas začít se vztekat, že se rodiče nezachovali tak, jak měli.
- To jsem neřekla. - Na to máš moc velký talent.
Já nějaké dirigenty v životě viděl.
Schoenberg.
Rozumím, Yvesi, ale zvládnu to.
Jaký je potom smysl volné ruky?
Myslím, že bychom neměli z obecenstva dělat idioty.
Děkuji za důvěru. Čau.
Teda, dámo.
Opravdu zajímavé tempo.
Ta teatrálnost v tom neuvěřitelná.
Musíme ji držet v našich vzpomínkách,
Je důležité si pamatovat, že smrt rodinu nerozděluje.
To je odvážný.
To je legrační, že všichni mluví o odvaze.
Ti, co si trumfnou na Schoenberga, mají už většinou něco za sebou.
To říkáš ty. S těma třema šedinama?
Už jsem pracovala se spoustou dirigentů.
Jo.To je pravda. Máš pravdu.
Ale neříkám to, abys změnila názor.
- Ne? - Ne, to je jen pro tebe.
Já si zase myslím,že drzost se vyplácí.
Mluvíš jak tvůj agent.
Ne, to říkám já.
- To je moje volba. - Dobře, dobře.
No, musím jít. Dneska vyzvedávám Jada dřív.
- Miluju tě. - A já tebe!
V Schoenbergově Pelleasovi a Melisandě je třeba při hraní hledat bolest.
Ten vztek, co si všichni držíme hluboko v sobě.
Myslím, že si lidi v publiku dnes večer uleví od té svojí.
Možná to tak nevypadá, když přijdou celí vymódění,
ale o tom Schoenberg podle mě je.
Promlouvá k místu uvnitř nás, které nám nahání strach,
kde se krčí naše...
násilné já.
Takže dneska bych ráda zkusila něco takového.
Nedělejte si moc poznámek.
Zůstaneme v okamžiku a detaily vyřešíme potom.
Skočíme rovnou na takt 62.
Velmi pěkná slova, promyšlená.
Děkuju.
Ale Emmo, tvoje vzteklé já je kde?
Kde je ten tvůj vztek?
Přemýšlej o tom.
Teď zkus víc odlepit smyčec ve dvou prvních taktech.
To samý, ale menší důraz a sytější.
- Dobře, tak tahle. - Ale ne, soustředíme se.
Jsi v pořádku?
Jo.
Vážně?
Ne, já...
Jen se hrozně těším, až mě představíš malýmu.
Ještě nejsme připravený.
Nejsme, jako ty a malej, nebo ty a tvůj bejvalej?
Obojí.
Tobě záleží na názoru bejvalýho.
Já se kvůli tomu nemám co obhajovat.
Ty mě opravdu nebereš vážně. To je k smíchu.
To není pravda.
Očividně mě nebereš jako někoho, kdo by byl dobrej pro tvýho syna.
Upřímně, když to mezi námi začalo...
nemyslela jsem, že se o něho budeš zajímat.
Přesně. Ty si myslíš, že mě rodina nezajímá.
- Jde si hodně za kariérou. - Z podstaty věci nemůžu být matkou?
- To jsem neřekla... - Musíš být matka, abys to věděla, co?
- Tohle archaický uvažování nesnáším. - Přeháníš.
- Já přeháním? - Změň tón.
Promiň.
To jsem neměla říkat.
Já bych jen...
Jen bych chtěla cítit, že nám věříš.
Kam jinam tohle celý vede?
- Ahoj. - Ahoj.
- Promiňte, už jsem tady. - To nevadí.
- Všechno nejlepší! - Děkuju.
Moje děvče tady objednalo skoro všechny dezerty,
takže je dost pro každýho.
- Slavím, tak co! - Nemůžu se zdržet dlouho.
Mozart tě nepřijde osvítit uprostřed noci, ne?
Dobrá zpráva.
Přišla jsi akorát v čas na skvělou Valinu hru.
- To mám teda štěstí! - Tak jo, jste připravený?
Co je to salát?
Budeš to muset trochu vysvětlit, jinak ztratíme hráče.
Zeptám se například: "Co je to salát?"
A vy musíte najít tři vlastnosti, které definují salát.
A být hodně konkrétní.
A vítěz vyhrává předplatný Goodfood?
- Vyhraješ Valin nehynoucí respekt. - To hrajete ve vládě?
- Pokud jo, tak se začínám trochu bát. - No tak.
- Tak salát je studený. - Ne, protože existuje i zeleninový salát.
- A taky ovocný. - Co je tohle za hru?
Kam jste se poděly moje mladý časy?
Odvál je vítr a s nimi tyhle stupidní salátový hry.
Ne. Mýmu doprovodu se to bude zdát divný.
Tak jí řekni, že nám tři roky stačily. A že se nemusí bát.
Ahoj. Já jsem Emma.
Těší mě, Jess. Debina kamarádka.
Bejvalka.
Děkuju.
Protentokrát ti udělám laskavost.
Já vím. Jsi hodná.
- Mrzí mě to. - Spi.
Ne.
Bylo to pěkné, docela. Ale trochu nevyvážené.
Ráda bych, aby mezi rohy a fagoty byla dokonalá rovnováha.
Pojedeme od stejného místa.
To je lepší.
Nehrajete v mém rytmu.
Chci, abyste se mezi sebou poslouchali.
Smyčce, dechy a žesti. Pokusím se být co nejpřesnější, ano?
Nemáme na výběr, začneme od 55.
Se mnou.
Nevím, jak bych to řekla. Je to mdlé.
Tahle hudba prostě potřebuje být jasná a trýznivá.
Je nepřípustné, aby byla mdlá.
- O co jde? - No, ta pasáž, kolem 62.
- Jo. - Jako bys ji vůbec nebrala v potaz.
No, protože teprve začínáme zkoušet.
Ne, to ty musíš udávat tón.
Zahraj mi tu pasáž.
- Co? - Zahraj tu pasáž.
Správně by ses ani neměla dívat.
Přestaň.
Ty přestaň, nesoustředíš se. Hraj, hraj.
Ne.
Ne. Vidíš?
Chybí tomu důraz. Zase jsi v tom svým plytkým.
Zahraj to ty.
Bavíš se co?
Já neměl to štěstí, aby mi někdo něco platil.
Nechodil jsem na lekce klavíru.
Tohle je dost důrazný?
Ahoj.
- To je Ema, moje kamarádka z orchestru. - Ahoj.
Díky. To jsi nemusela. Jak je?
Dobře. Nabitý den, ale jsem ráda, že jsem tu.
My jsme taky rádi. Myslím, že to byl dobrý nápad.
- Můžu ti s něčím pomoct? - Nemusíš. Jen se seznamujte.
Ty děláš co?
- V orchestru? - Jo.
Jsem dirigentka.
A ty taky hraješ na violu?
Maminka hraje na violoncello, miláčku. Viola je menší.
Já vím.
- Hraju na klavír, ale ne v orchestru. - A moc jí to jde.
Já mám xylofon. Jsem xylofonista.
No teda.
Zahraješ mi něco?
Chceš něco ukázat?
Jestlipak poznáš tohle?
- Ve světle měsíce. - Ano! Chceš to zkusit?
Ne, je moc malý.
Přísahám vám, kluci, že je to past.
Copak jste nikdy neviděli dveře?
Lucy! Copak takhle se vítají nepřátelé?
Protože vím, že ty to sneseš, víš?
Já vím, že je to možná moc. Možná chci moc.
Ne...
Táta chce pro svoji dceru vždycky to nejlepší.
- Vypadáš unaveně. - Jsem unavený pořád.
Nevím, kdy jsem měl naposledy volno.
Jo, já vím. Nikdy.
Člověk snadno pro druhý zapomene na sebe.
A s tvou matkou...
- To není jednoduchý. - Co tím myslíš?
Veškerý čas tráví na svých kurzech vaření,
ale nevím, jestli doopravdy chodí tam.
A když ne tohle, tak něco jiného. Jóga, nebo podobný výmysl.
Je dobře, že si najde čas sama pro sebe, ne?
Myslím, že se mě snaží vyprovokovat.
- Nic ti neřekla? - Co by mi měla říct?
Nic, jen jsem si říkal, jestli s tebou mluví.
Občas se ozve, je to moje máma.
To je jedno.
Nevím, kam dřív skočit, mám toho teď hodně.
To já taky, bude to velký...
- Když o tom teď mluvíme... - Co?
Metropolitní orchestr má zájem o Didiera.
- Tvého Didiera? - Já v agentuře zastupuje všechny.
Tebe i Didiera.
Ale chtěl bych, abys smlouvu dostala ty.
Dalo se čekat, že se budou rozhlížet.
Pokračuj v tom, co děláš. I tam máš před Didierem náskok.
To ty máš o víkendu volnou ruku, ne on.
Opravdu krásné.
Ale v N, tam bych to spíš viděl jako takové mrholení.
Podzimní den, je slyšet kapky, co dopadají na listí,
Zkusme to teď takhle. Tohle byli spíš sloni dupající v poušti.
Takže jedeme od N.
Ano, to je lepší, paráda.
Emmo, vzbuď se, prosím. Už musíš jít, promiň.
Nemyslela jsem, že budeme vstávat tak pozdě.
Počkej, o co jde? Nevyšiluj.
Mehdi přijede v deset.
- To je za 20 minut. - Proto chci, abys sis pospíšila.
- V nejhorším případě se prostě potkáme. - Ne, to nechci.
Ale snad jsi mu o nás řekla, ne?
Tak to není dobrý.
Nemám čas tě tady teď ujišťovat.
Mehdi a já spolu chodíme k terapeutovi.
Co?A jak dlouho?
Od rozchodu.
Mysleli jsme, že nám to pomůže tím celým projít trochu víc v klidu.
Ale děláme to hlavně pro Jada.
Nevím, proč ti to říkám teď. Teď se to nehodí.
- Proč jsi to přede mnou tajila? - Snad ti nemusím říkat všechno, ne?
Ale k terapeutovi se nechodí měsíce po rozchodu.
V tom musí být ještě něco jinýho.
Už jsem ti řekla. Děláme to pro Jada.
Je přeci jasný, že nemluvíte jen o Jadovi.
Probíráte, co mezi vámi nefunguje a jak to napravit.
Mluvíme o spoustě věcí.
Ale jde o moje věci, jasný? Probereme to jindy?
Ty ho máš pořád ráda?
Jo. Ale už ne jako partnera.
Spíš jako dobrýho přítele.
Nevím, co k tomu říct.
Ale určitě už sis představovala, že bys s ním chtěla být.
Jako s dobrým přítelem pod jednou střechou.
Už mě napadlo, že by stačilo mít se rádi jako kamarádi.
Takže pokud jde o nás dvě, tak mi ve skutečnosti lžeš.
- Ne, nelžu ti. - Ale s ním jsi o tomhle všem mluvila?
Jo, měla jsem na to právo.
Co mi to tady říkáš?
Uvědomuješ si to vůbec?
Nic z toho, co mi tu vyprávíš, nedává smysl!
Jen tu stojím vedle tebe a jako kráva vyčkávám.
Jako úplná kráva.
Nemůžu jít na zkoušku a celá se třást.
Nemůžu takhle vypadat.
Já to nechápu, Emmo. Copak spolu nemůžeme mluvit?
Nemůžu k tobě být upřímná.
Moje práce, to je jediný, co mám.
To mi vzít nemůžeš.
Už se vůbec nemůžu soustředit, takhle to dál nejde.
Tu práci nedostanu, pokud se to mezi námi podělá.
Počkej, klidně to celý můžeš nechat plavat.
Nemáš vůči mně žádný závazky.
Já přece nebudu ta, co tě připraví o místo.
Nejlepší asi bude to celý skončit.
Ne!
Dej mi minutku.
Proč se tak vážeš, když ti to samotný nedělá dobře?
Teď mě neopouštěj, jasný? Teď ne.
- Já tě neopouštím. - Prosím.
Vážně. Prosím tě, abys mě neopouštěla.
Potřebuju tě.
Já tě neopouštím.
ČERVENEC, SCHOENBERG
Pamatuješ?
Tohle jsem dělal, když jsi byla malá.
Do.
La.
Sol.
Měla jsi talent.
Je hezký vidět, kam až jsme došli.
- Já vím. - Musíme si promluvit, Emmo.
- Nebyla to dobrá volba. - Schoenberg problém nebyl.
Ty ses ho jen nezhostila naplno.
- Sivigny si bude myslet to samé. - Na to se musíš připravit.
Moment.
Emmo! Chci ti někoho představit.
Hélène, dovol mi představit ti Emmu.
Emmo, Hélène Fauchoisová,
naše nejproslulejší mecenáška a velká přítelkyně celého orchestru.
- Od úplných začátků. - Správně. Už 40 let.
Emmo, tak ráda vás osobně poznávám.
Bylo to zajímavé ten váš výběr.
Obtížné a náročné, to zajisté, ale zajímavé.
Drželo to obecenstvo bdělé, to přinejmenším.
Děkuji, to je moc milé.
Skladatelé jako Schoenberg tohle umí.
Udržet naši bdělou pozornost.
Jistě.
Takhle to povím svým přátelům, kteří, musím přiznat, byli trochu skeptičtější.
V každém případě jste okouzlující mladá dáma.
Měla byste to své kouzlo na jevišti používat více.
Malý úsměv dělá občas velké věci.
Dobrý večer, Hélène. Vypadáte skvostně.
Ale ty!
Rozhodně sis to neudělala lehký.
Zatraceně těžký.
- To je pravda. - Nejsem expert, ale líbilo se mi to.
Chceš se s námi vypařit?
To bych ráda, ale musím ještě potřást pár rukama.
Tak my už půjdeme.
Divná nálada. Nejspíš všichni volí konzervativce.
Ahoj.
Hodně štěstí!
Zkusím najít způsob, jak to napravit. Pak ti to povím.
Co tím myslíš, napravit?
Nějak to vyřeším. Vždycky se dá najít řešení.
Nebyla to dobrá volba.
- Jak to myslíš? - Sakra, měla jsem dát na sebe.
Takže je to moje vina?
Ne, ale umíš být zatraceně přesvědčivej.
Přijmi zodpovědnost.
Proč jsi do toho koncertu nedala tenhle vztek?
Proč jsi mi neřekl o Mauricovi?
To myslíš vážně?
Proč?
Vážně se o tom chceš bavit dneska večer?
Ráda bych, jo.
Nešel jsem na pohřeb. A nevím, proč bys měla ty.
- Takže jsi to rozhodl za mě. - Přesně tak.
Když jsi ho tak nenáviděl, proč jsi nic neřekl?
- Nechal jsi mě se s ním vídat. - Zatraceně.
Ten tvůj Maurice byl podělanej surovec.
Naprostej šílenec, co každýho mlátil.
Co jsem měl dělat? Nenechat tě vídat vlastního dědu?
To by se ti nelíbilo, co?
- Já věděl, jak na něj. Spokojená? - Zpomal, prosím.
Ale ty toho nenecháš, co?
A ještě se tady musím bránit?
Nestačí, že mě mlátil až do krve.
Nutíš mě o něm mluvit jako nějakej chudák.
- Jako nějakej podělanej chudák. - Promiň. Mrzí mě to.
- Zpomal, prosím. - A ke konci už bil i Rose.
To jsi nevěděla, co?
Pronesl do pokoje kabel a s ním ji mlátil.
Až ho vyhodili. Vyhodili ho z domova.
Rozumíš?
Dáš mi teď už konečně pokoj?
- Jo, promiň, jsem blbá. - Jo, to seš blbá.
Co se děje?
Ráda bych mluvila s Patrickem.
Jsou dvě ráno.
Já vím.
Co se děje? Už jsem spal.
- Chtěla bych s tebou mluvit. - Teď? Nepočká to do rána?
Dej mi vteřinku.
Co se mnou je...
že mě nemáš rád?
- Ty sis dala drogy, Emmo? - Já drogy neberu.
Chtěla bych vědět, že...
Cítím...
že mě nemáš rád.
Proč? Nedokážeš to?
Chci, abys mi řekl, že toho nejseš schopnej.
Uklidni se. Pláčem nic nezmůžeš, chovej se dospěle.
Proč bych nemohla plakat?
Možná potřebuješ pomoct.
- Pomoct s čím? - Sakra, Emmo...
Pro dobro nás všech, běž se léčit.
Běž se vycpat!
- Slyšíš mě? Běž se vycpat! - Emmo, já zavěsím.
- Přestaň se mi plést do života. - Ahoj.
Vždy takové setkání děláme, když se stáž chýlí ke konci.
Chceme vědět, co ti stáž přinesla
a taky v čem bychom se podle tebe mohli zlepšit.
No, byla to...
opravdu přínosná zkušenost.
Ne, to my bychom ti měli říct něco k tobě.
Máme toho tolik pěkného na srdci.
A také pár věcí, kterých jsme si za ty měsíce všimli
a které by ti mohly do budoucna pomoci.
Zaprvé jsme si u tebe všimli velké důslednosti a sebedůvěry.
Myslím, že si tvého přístupu a tvé chuti do práce hudebníci vážili.
Mnoho z nich mi říkalo, s jakou inteligencí jsi ke zkouškám přistupovala.
Já osobně jsem viděl hodně rozvahy. A to vůbec není samozřejmé.
Ale, věř mi, bylo by to normální vzhledem k tvému mládí.
Chceme ti poradit, aby ses víc prosadila.
A možná aby ses naučila se bavit.
Dostat se z té intelektuální roviny s hudebníky a komunikovat s nimi.
Ale jak už jsem řekl, byli jsme ohromeni tvým odhodláním
a tvým zápalem....
Ještě jsme se nerozhodli.
Nechci ti říct, že to nevyšlo, protože ještě nevíme.
Ale měla by ses začít porozhlížet po možnostech.
Za sebe slibuju, že nechám zapracovat svoje kontakty.
To je moc milé. Jasně. Musím se sama porozhlédnout.
Ale dobře, díky.
Byla to skvělá příležitost.
Myslím, že by sis měla víc věřit.
Není to otázka sebedůvěry.
Myslím věřit si, že k lidem promlouváš.
Ke mně promlouváš.
To není to samý.
Ale je.
Když se ti dívám do očí, tak cítím hodně věcí.
Škoda, že jsem k obecenstvu zády.
Jo, ale jsi čelem k nám, k hudebníkům.
Ahoj. Ale, copak se děje?
Máme nějaký trápení.
Můžeš s ním minutku počkat? Chce se mnou mluvit učitelka.
Jasně, to není problém.
- Chceš mi o tom povědět? - Ne.
A dal by sis zmrzlinu?
- Před večeří? - Jo, to nejde moc dohromady, co?
Jo...
to ale nevadí.
Já si taky myslím, že to nevadí.
Ale neřekneme to mámě.
Možná bychom jí taky měli jednu vzít.
Ona vždycky říká, že si nevezme,
a pak chce dát líznout
a celou mi jí sní. A mně pak nezbude nic.
O důvod navíc, proč vzít taky jednu jenom pro mámu.
A mně je taky hned líp.
Ty máš taky trápení?
Občas jo.
Chceš říct tajemství?
Jo.
Dospěláci jsou taky někdy smutní.
A taky proto jedí zmrzlinu?
Doma mám tři příchutě.
- Dali jste si zmrzlinu? - Ta je jen pro tebe.
Děkuju.
- Co jste si dali? - Já vanilku a čokoládu.
- Mňam! A ty? - Kešu.
Je moc dobrá!
Bezpochyby ti naháním hrůzu.
Mohli bychom si promluvit?
Poslyš...
možná jsem tě navedl směrem, na který místní nebyli připravení.
Měl jsem ti to říct po tom koncertě.
Nic jsi neudělala. To oni nebyli připravení.
Moje chyba, ano?
Chtěla jsem, abys byl spokojený.
- Teď můžeme udělat jen jednu věc. - Podepsat to v Rimouski?
Ne.Ten dirigent, co ho příští měsíc pozvali na Mahlera...
- Kristof. - Jo, ten. Musí to zrušit.
Nepřijede. Metropolitní ho bude chtít nahradit.
Dobře, no. Já nevím...
Kdyby o mně bývali uvažovali,
tak by mi o tom při závěrečný schůzce řekli.
Já tě znám.
Vím, že to neděláš pro mě.
Děláš to sama pro sebe.
Od narození nechceš nic jinýho.
Já to vím, byl jsem u toho.
Chceš to místo? Jdi za Sivignym a přesvědč ho.
A já se postarám o zbytek.
Už ti dám pokoj.
Odpočiň si trochu.
- Philippe! - Jo?
Máš chvilku?
Jsi v pořádku? Promiň, ty poslední týdny byly šílený.
- Nemohl jsem být... - To je dobrý.
Jestli si chceš promluvit, domluvíme se na jindy?
Vím o Kristofovi. Že to musel zrušit.
Jo, je to nemilé.
- Osobní důvody. - Já to zvládnu.
Mahlera?
Jsem takhle na rychlo ten nejlepší člověk.
Strávila jsem s orchestrem rok.
Jo, přemýšlel jsem o tom, ale mluvíme tu o Mahlerovi.
O emocích, o rozsahu, o amplitudě.
Není to... Myslím, že to není pro tebe.
Nesouhlasíš? Ale budu na tebe myslet.
Ne, nesouhlasím.
Dobře.
Určitě budeš mít další příležitosti to dokázat.
Mýlíš se, když říkáš,
že nic necítím.
Cítím hodně.
A Mahlerově řeči rozumím.
Protože v ní žiju.
A když ho poslouchám, tak mě to bolí.
A myslím, že... to taky něco znamená.
Vím, že to dokážu.
Nechceš jít hrát fotbal s kamarády?
- Jo, ale chci být i s tebou. - A já chci být zase s tebou.
- Nepůjdeme společně? - Jo, uvidíš, jsou moc fajn.
Yoan je můj nejlepší kamarád od školky.
- Ale někdy na sebe křičíme. - To se občas stává takové pošťuchování.
Máma říká, abych dýchal.
A někdy dýchám až tak moc, že se mi točí hlava.
To se mi taky stává pořád.
Ahoj.
Dívej se, jak kopnu do míče!
Chtěl ti to za každou cenu ukázat. A teď do hajan, Jade.
Dobrou noc.
Promiň. Dneska to asi bude na dlouho.
To nevadí, já počkám.
Mami, mohla by mi dneska číst knížku Emma?
Jasně, ale to se musíš zeptat jí, miláčku.
- Emmo, půjdeš mi přečíst tuhle knížku? - Jo, moc ráda.
"Pozor, kam dáváš tlapky," burácí brouk
Vypadá, že se mu neleží zrovna pohodlně
A tak ho Nina zlehka postrčí a pomůže mu zpátky na nohy.
"Děkuji," říká brouk zlehka a dál pokračuje v cestě.
Nina se podívá na oblohu. Milou zmizel.
"A jejda. Vrátím se do domečku. Poprosím o pomoc Memé."
"Memé!" vykřikne Nina celá vystrašená. Memé stojí v kuchyni.
Vytáhne z trouby sušenky, které mají Nina a Milou tak rádi.
"Mémé! Milou se ztratil!"
Memé vyndá svou encyklopedii životních katastrof.
A tak malý Arthur přišel na to, že může dělat velké věci.
A pyšně doprovodil své přátele domů.
Ten Mahler vyšel.
- Ne. - Jo!
To vážně?
- Jezdíte do Montrealu často? - Ano, několikrát do roka.
Snažíme se být našim klientům co nejblíže.
Jedna ze základních hodnot naší agentury.
Naši umělci cestují hodně, tak my taky.
A mně osobně to opravdu přijde vhod.
S Paříží mám skutečně milostný vztah.
Někdy se mi tam líbí, ale někdy si od ní potřebuji odpočinout.
U mě je to trochu složitější.
- Čekáme se ženou druhé dítě... - Gratuluji.
Děkujeme, máme radost.
Emmo, vy určitě také hodně cestujete, ne?
Poslední dobou dostávám čím dál víc nabídek ze zahraničí.
Pomalu mi to pomáhá překonat strach z létání.
- Vážně? Protože... - Já to mám stejně.
Dělám tuhle práci 20 let
a ještě dnes se musím před startem uzemnit velkou sklenkou.
- Je to k smíchu. - Takže je to beznadějné?
Pro mě ano. Vy snad najdete zdravější řešení.
Mimochodem, byl jsem v Gothenburgu, kam vás pozvali.
Byl jsem unešený, byla jste vynikající!
Taková jistota, elegance a preciznost. Bylo to úžasné.
Byl to dechberoucí zážitek.
A akustika toho sálu je zcela výjimečná.
Přesně to chceme i pro naše klienty.
Chceme, aby našli víc podobných příležitostí v zahraničí.
Mistrovské kurzy, angažmá jako hostující dirigent.
Ale nechceme vašemu otci odepřít zásluhy.
Vím, že pro mladé nadějné hudebníky udělal skvělé věci.
I vy jste mu zajisté za mnohé vděčná.
Ano, to určitě.
Tohle zatím můžeme brát jako mezičas vhodný k úvahám.
A první krok je toto naše setkání.
To mi naprosto vyhovuje.
Ahoj.
- Spal jsi dobře? - Jo.
Tak!
Hotovo!
- Jak vypadám? - Jako tygr.
- A my vypadáme jako co? - Jako králíci.
- No jo. - Jo, je to tak. Přiznávám.
Opravíš mi to?
- Děkuju. - Ukaž.
- Je to pěkný. Výborně. - A naposled.
Co ty, Yves? Dovolená na dohled?
Vždyť to znáš. Rádi bychom, ale...
Takže potvrzeno? Jsme domluveni?
V tomhle se žerty nepřipouští.
Smlouva bude nejpozději ve čtvrtek, je to v pořádku?
Ahoj.
Emmo, předpokládám, že budeš chtít začít rychle?
- Už mám vyhrnuté rukávy. - Výborně.
Yvesi...
budu k tobě upřímný.
O co jde?
- Děláme ti náhradníky na poslední chvíli. - Náhradníky?
Mohli jsme tu smlouvu dát klidně dvaceti jiným dirigentům.
Ty potřebuješ mít ženu v popředí.
Každý ví, že se vám hodí mít Emmu v kapse.
- Můžeme být upřímní? - Tohle říkat nemusíš.
Nikdo už tady tyhle hry nehraje. Nejsme v 90. letech.
V tom případě chci hned teď slyšet, že jí to místo chcete opravdu nabídnout.
Jinak jsme v pasti.
Má talent, o nabídky nemá nouze. Ty to víš, já to vím.
Jen do toho, prosím.
Víš, co to znamená?
Příští měsíc musíš zabrat ještě víc.
To mi nemusíš říkat.
Uklidni se, Emmo.
Yves tuhle hru zná, není to nic osobního.
Nechci, aby si mysleli, že hledám jinde.
Já na ně musím tlačit.
Na vašem vztahu to nic nemění.
Měla jsem schůzku s agenturou PMT.
Jen ze zdvořilosti, doufám?
Ne. Chtějí mě.
- Děláš si srandu. - Ne.
- Upsala ses jim? - Ještě ne.
A tohle mi říkáš, aniž bys měla záruku?
Buď seš zatraceně sebevědomá, nebo zatraceně naivní.
Pokud jsem tvoje klientka, může kdykoliv ukončit smlouvu, ne?
To je pořádná hovadina.
Tak jdeme?
- Viděl nás? - Ne, myslím, že ne.
Žijeme si svůj vlastní život
V nejhorším případě se potkáme.
A já budu diskrétní.
Nebude to čekat, že nás spolu uvidí.
Já nechci, Emmo, necítím se na to.
- Ahoj. Byla jsi na odchodu? - Jdu učit.
- Ale pojď dál. - Nechci tě rušit.
Jen pojď. Ještě mám trochu času.
Ne, víš co? Běž a popovídáme si jindy.
Chceš zůstat tady?
- No, jestli... můžu? - Jo, jasně.
Všechno dobrý, mami? To on tě posílá?
Celá ta věc mezi vámi... Není to jednoduchý.
Je to horší.
Zasáhlo ho to a jsem to zase já, kdo si to celý vyžere.
- Co tím chceš říct, že si to vyžereš ty? - Prostě šílí.
Víš, jaký umí být.
Promiň, tohle jsem nechtěla.
Ne, není to tvoje chyba.
Chtěla jsem si jen udělat hezký večer, už dlouho jsem žádný neměla.
A teď pomáhám tvýmu otci v agentuře.
Mají hrozné práce a já nemám ani čas na své hodiny.
Tak tu dnes večer zůstaň. Já nic nemám.
Půjdeme se projít na náměstí des Arts.
Tak jo.
- Jo? - Jo.
- Mohla bych se vykoupat? - No jasně.
- Dobře, tak zatím. - Jo, zatím.
Děkuju.
Takže tu můžeš přespat?
- Nepřiděláš si tím víc problémů? - Ne, to bude dobrý.
- On ví, že jsi tady? - Dobrý.
Možná jsem trochu přeháněla.
Nechtěla jsem ti přidělat starosti.
Máš pravdu.
Jsem v tom až po uši.
Je to tak.
Byl to tak těžký rok.
Dovolená...
Nechci si moc vyskakovat, rozumíš?
Budeš v pořádku?
Nechci, abys kvůli mně nespal.
Patricku, děsíš mě, když mi říkáš takový věci.
Já tě neopouštím.
Jen potřebuju prostor.
Ahoj.
- Už jdeš? - Jo.
- Nebudeš jíst? - Ne, jsi hodná. Nemám hlad.
- Dobře. - Nejsem zvyklá nebýt u sebe doma.
- Vrátím se ke svým povinnostem. - Jasně.
- Moc jsem nespala. - Ne?
Ty vaše tahanice ubližují všem.
Copak to nevidíš?
Poslyš...
Myslím, že s ním prostě už nemůžu pracovat. Toť vše.
No tak si promluvte.
Tvůj otec...
se trápí.
Poslouchej Mahlera, mami. Každý má trápení.
Vytáčí mě, když na mě s tímhle chodíš. Já ty vaše skladatele neznám
Vy dva, a to vaše podnikání.
A já jsem ten hňup, co stojí opodál.
Nenechám tě nás rozdělit.
- Co chceš dělat? - Mám chuť být šťastná.
Brzy mi bude 60. Copak nemám právo být šťastná?
Řekla jsem, že nemáš?
Už tu zášť nesnesu.
Usmiř se s ním, prosím.
On tě proti mně poštvává? Co ti včera napovídal?
Odteď budu myslet jen na sebe.
Dlouho myslím na všechny okolo.
Necháte mě být šťastnou a mít šťastnou rodinu.
Tak to řekni jemu.
Dej mu šanci. Jsi toho schopná?
Tomu se říká být dospělá.
Mami, nevím, co ti na to říct.
Hrabat se v minulosti je k ničemu.
Jenom to bolí.
Uvědomuješ si, co mi tady říkáš?
Jsi to vůbec ty? Prober se.
Je to její způsob obrany. Je to primitivní.
A myslíš, že ten sobec jsem tady já?
Ne, naopak.
Jenom se tvoji matku snažím pochopit.
Přijde mi, že tě s těma mýma věcma otravuju.
Ne, promiň, tak to není.
Byl to stresující týden.
Se vším tím, co se teď děje, jsem ti o tom nechtěla říkat.
Musíš si najít chvíli mi o věcech říkat, to jinak nejde.
Mám z toho nervy, protože jsem o tom řekla sestřenici.
O nás dvou?
A ulevilo se mi, když jsem jí to řekla.
- Už mám dost toho tajnůstkaření. - Tomu rozumím.
- A trochu mě odradila. - Proč?
Je skvělá. O ni nejde. Jen že...
Jen žiju v jiným světě. Každá uvažujeme jinak.
Protože jsem ženská?
Jí je to jedno. O to nejde.
Někdy zapomínám, že pro moji rodinu to bude peklo.
Jsou to hodný lidi.
Jen to...
pro ně se tyhle věci mají dít mezi ženou a chlapem.
To je všechno.
Na, zlato, vezmeš si tu tašku?
- Ahoj, mami. - Hezký den!
Tak čau, rošťáku.
Chtěla bych ti něco ukázat.
- Máš chvilinku? - Jo.
Moc se mi nelíbí u mě v bytě. Jako kdyby...
Nezabydlela jsem se tam.
Takže hledáš něco tady?
Jo.
Říkám si, že bychom si byly trochu blíž...
Jo.
A za pár měsíců byste se Jadem mohli nastěhovat.
Vypadá, že bude velikánský.
Myslím, že si ho budu moct dovolit, obzvlášť s místem v orchestru.
Ani nepotřebuje moc práce.
Promiň, o tomhle teď nemůžu přemýšlet.
Teď ne. Ne, hned teď.
Ze začátku bych tam byla sama a později...
- Ne. - Co se děje?
- Ty mě neposloucháš. - Jen snažím najít řešení.
Myslíš jen na to, co chceš ty!
Ale já to nechci. Ne teď.
Už nevím, jak ti to mám říct. Nejsem připravená.
Jestli se ti to nelíbí, můžeš jít.
Pořád říkáš, že můžu jít. Už toho mám dost.
A je to, máš toho dost. Tak sis odpověděla.
Ne, počkej.
- Chceš mi pomoct? - Jo.
Tak mě nech dýchat.
Nech mě projít si tím smutkem. Dej mi čas.
Promiň.
- Máš pravdu. Nepřemýšlela jsem. - Ne, Emmo.
Je toho moc.
Tlačí na mě Mehdi, tlačí na mě rodina.
Navíc jsem ti představila Jada. Trávíš s ním čas.
Dost tě to neuklidnilo?
Já mám syna, jasný? Musím myslet na něj.
Trochu přeháníš. Můžeš se prosím...
Prosím co? Nechceš, abych tě nechala co?
- Já ti nemůžu dělat berli, Emmo. - Nejsi žádná berle.
Měla jsem dát na sebe.
Nějak to urovnávám s Mehdim.
Nemůžu to celý zahodit, je mi to líto.
Naëlle, počkej, můžeme si promluvit v klidu
Potřebuju vás.
A to je ten problém, Emmo.
Rozumíš nebo ne?
ZÁŘÍ, MAHLER
Nechám ji tady.
Ty uplynulé týdny byly náročné.
A nejspíš i pro tebe.
Jo. To byly.
Zpanikařila jsem, vychrlila jsem spoustu věcí.
Měla jsi právo mi je říct.
To ty jsi měla pravdu.
Díky, že to říkáš.
Máš mi to za zlý, že nejsem schopná dát víc?
Už tak dáváš hodně.
Jad se na tebe pořád ptá.
Má tě moc rád.
Já ho mám taky ráda.
Úžasné. Málem jsme zapomněli, že jste žena.
No, to je milé.
Na příštím vystoupení bys mohla být větší rebelka.
- Větší rebelka? - Třeba se oblíknout barevně.
Jako Hilary, každý večer v barvách duhy.
- A růžovej lak? - To rozhodně.
Jsem tu jen na skok. Táta čeká v autě.
No, gratuluji.
Hezky to oslav. Zasloužíš si to.
Mami...
jsem tady, kdybys někdy potřebovala.
Přišla jsi mi říct, že jsi to s Francouzi podepsala?
Kvůli tomu jsi sem jezdit nemusela.
Podepisuju tenhle týden.
To jsem rád.
Poděkuješ mi, až budeš v metropolitním?
To můžu udělat teď.
Děkuju.
Možná jsem nebyl dokonalej, ale nikdy jsem tě neuhodil.
Já vím.
Nikdy jsem na tebe nevztáhl ruku.
Na nikoho.
Možná jsem byl drsnej, ale tys to nezažila.
Mrzí mě, čím sis prošel.
Ani nevíš, co mě to stálo.
Já na tu ránu ale celý život čekala.
A tohle mi nejsi schopná odpustit?
Potřebuju se držet dál.
Držet se dál od tebe.
Dělej si, co chceš. Mě už se to netýká.
Ráda bych, abys pochopil jednu věc.
Pořád tě mám moc ráda.
Dáváš to najevo zajímavým způsobem.
Vytěžilas z toho.
Mám tě ráda.
Dobře, Emmo.
Mé jméno je Penelope.
Krátce vám vysvětlím, jak bude probíhat naše hodina.
Ale bylo by dobré, abychom se představili.
A abyste vy řekli, co vás ke mně přivedlo.
Tohle dělám už dva roky.
Jsem zvyklá pracovat s dospělými, co mají strach z vody.
Převážně pracuji s nimi.
Nejdřív se pokusíme naučit, jak se nechat nadnášet vodou.
Uděláte tělem na vodě hvězdu. Uvidíte, jde to skoro samo.
Důležité je neprohýbat záda.
A je normální, když budete mít uši pod vodou.
Ukážu vám to.
Takhle. Vyzkoušejte si to.
Výborně.
MÝM DĚTEM
Výborně, všichni.
Budeme pokračovat, abychom vychytali všechny drobnosti.
Dnes jste přišli opravdu inspirovaní.
Cítím, že jste v dobré formě. Jako by to byla sama Amy Beachová.
Jen tak dál. Vedete si skvěle.