Горе - нищо.
Готов съм.
Едгар Янсън. 28 декември '59 г.
А ключът?
Изчезваме. Ако някой ни проследи или се опита да ни спре,
хора ще платят с живота си.
Кимни, ако ме разбираш.
Потеглиха.
Карат на запад-северозапад по А41.
Хакнахме джипиеса им. Червената точка. Нашите коли са сини.
Местната полиция е запозната със случая и не се меси.
- Освобождаването е... - Инсценировката.
...от вътрешния министър.
- Благодаря. Знаем. - Както и премиерът.
Важното е да се подчиним, но да протакаме.
Да им съдействаме, но да се надяваме, че в това време...
- Самолетът кацне. - Да.
Искаме всичките 216 души на борда да кацнат благополучно.
Ние можем да протакаме, но те - едва ли.
Държим ги под око. Край.
Добре. Не ги доближавайте.
Знаят къде отиват. Маршрутът е планиран.
Сигурно знаят, че ги следим. Първото, което биха си помислили.
Да се известят всички изходни точки. Летища, пристанища, писти на юг.
И да има хеликоптери в готовност. Ако замислят същото.
- Назад. - Спряха.
- Назад. - Няма смисъл, видяха ни.
Повтарям. Спряха.
- Спряхме. Видяха ни. - Прието.
- Пуснете дрона. - Имаме "да" за дрона.
Единият слиза.
- По дяволите. - Идва насам.
Прието. Стойте в колата.
Може би е въоръжен.
Кажете какво да правим.
- Няма оръжие. - Откъде сме сигурни?
Колата беше проверена, мишената също - не носи оръжие.
Какво има в джоба?
- Как се казваш? - Даниъл.
Ето ти, Даниъл. За теб е.
Даниъл?
Връща се в колата.
Остави сребрист мобилен телефон.
Ние му го дадохме.
Дронът полетя.
Казах ясно на колегите ти в затвора.
Ако се опитат да ни спрат, ще умрат хора. Това беше уговорката ни.
Ти я наруши, Даниъл.
Потеглят.
Съболезнования.
Но сме само трима в салоните. Трябва ни помощ.
Чуваш ли ме?
- Стюарт! - Чух те.
Вярно ли е, че един от тях е умрял?
Не желая ничия смърт, но това е добре, нали?
От Едгар е.
Не може да бъде.
Трябва да изберем някого и да свършим тази работа.
Излез.
Точно така.
- Вън. - Не.
- Ако се разприказва, ще стане проблем. - Какво правим?
Убиваме пътник, снимаме го и изпращаме снимката.
Това искат и ще го получат.
- Кой? - Не е твоя работа.
Не ти влиза в работата. Знаеш ли какво правим? Ето това.
- Разбрах. Убивате пътник и го снимате. - Налага се.
- Разбрах те. - Действам.
И това...
Тя е добър избор.
Най-добре е да убиеш някого от екипажа.
Само се разхождат и запълват местата.
- Никой няма да разбере, че е убита. - Точно така.
Много умно. И коланът е добър избор, тих е.
Няма изстрел. Никой няма да разбере.
- Нали? - Да.
Но няма нужда да умира.
Ти вече уби човек.
Застреля онази жена.
Просто я снимай и прати снимката на който я иска.
Няма нужда да умира друг човек. Пусни я, човече.
- Боже. - Давай.
- Обърни я, за да я виждаме. - Не мога.
Идеята беше твоя.
Сложи това отгоре.
Да се вижда.
Снимай.
- Стига де! - Снимай.
Изправи се!
Ако карат към летище,
не е "Лутън" или "Саутхамптън".
Най-близо е "Бенсън" на ВВС край Нъфийлд.
Да пратим екипи там.
И една писта във Фърнхил.
Но е много малка, струва ми се невъзможно.
Изпращаме екипи и там.
Въоръжени екипи, спецчасти. Това място е главната ни цел.
Предлагам да се съсредоточим върху 200-те души в самолета.
Не ни се плаща за това.
Министърът на отбраната каза да действаме, няма да ни се меси.
Колко щедро.
Даниъл, продължавайте на запад. Стойте в обхвата им, следим ги.
Прието.
Даниъл, искам да съм сигурен, че се разбираме.
Разбираме се.
- Мислим ли еднакво? - Да.
С друго впечатление оставам.
- Едгар, осигуряваме ти каквото искаш. - Не е вярно.
Казах да не ни следите, да не ни се бъркате.
Да.
Виждам те в шибаното огледало за задно виждане.
Но после направихме каквото искахте и спряхме.
Едгар.
Ако вече не ни следвате, защо телефонът ти се движи?
Май е време да покажа, че не се шегуваме. Иначе ще продължиш да ме следиш.
Спри.
Спри колата.
Зара, трябва да видиш нещо. Прати ми го Янсън.
Тоалетна в самолет.
Това е билет за полета на КА29.
Имаме един потвърден мъртъв пътник.
САМ НЕЛСЪН ВЪВЕДИ ПАРОЛА
Търси сметки. Виж дали ще изскочи името й.
Марша Смит-Нелсън.
- Тук не живее жена. - Тя ни потвърди по телефона.
Не, огледай се.
Това е неговото жилище. Така живее мъж, който мисли само за себе си.
- Да се омитаме. - Не може.
Той създава проблеми. Така ни казаха. Така че оставаме.
Заплашваме негов близък. Това е заповедта.
- Филикс Стейтън. - Филикс, изморен ми звучиш.
- Кой се обажда? - Девлин, твоят източник.
За репортажа на кариерата ти. Ела в "Шипс Тавърн" до станция "Холбърн".
Сега ли?
Иначе отива при "Файненшъл Таймс".
Боже.
Скоро ще сме у дома, миличка.
Колко минути остават?
Един час и 37 минути.
Това колко е?
Колко ли?
Ами 37 е...
Това са пет епизода на "Пес патрул".
Представи си, че гледаш пет епизода един след друг.
Толкова време ще ни трябва да се приберем.
Може ли да гледам пет епизода у дома?
Определено може, миличък.
И ти може. Послушно момиче.
Трябваше да изпратят на хората си на земята снимка на убит.
Защо?
- Знам ли, за да окажат натиск. - Натиск за какво?
За онова, което се случва.
Снимката доказва, че не се шегуват. Помага им да получат своето.
Значи имат доказателство. Тогава какъв е проблемът?
Пратиха снимка на единствения убит.
- Никой друг не умря. - Това казвам.
Но ако отново се случи? Ако отново поискат някой да умре?
- Бихме могли да инсценираме. - Или да откажем.
Да откажем?
- Не да откажем, а... - Кажете.
Ако пак поискат...
- Да се бием? - Да, друг вариант нямаме.
Или ние, или те. Няма да сме ние, казвам ви.
Не знаем какво става на земята, те също. Трябва да сме готови.
Готови да си върнем контрола. Не аз, а всички ние, целият самолет.
За всеки случай.
Бръкни ми в джоба.
- Какво? - Бързо.
- Откъде... - От аптечката. Режи.
Така.
Точно така.
Всичко е под контрол, нали?
Да.
Изплюй химикалката.
Филикс.
Две компании от "Футси 100"
в следващия час и половина ще усетят срив в цената на акциите си.
"Кингдъм Еърлайнс" и "Макмилан Дойл" -
застрахователната компания на "Кингдъм".
И как ще ми докажеш?
Самолетите им ще почнат да падат ли?
КА29.
Трябва да кацне в Лондон в 13:06 ч. Самолетът е в беда.
- Като казваш "беда"... - Отвлечен е.
Ти осветли скандала с газовите компании миналата година.
- Не. - Ти беше.
Не, депутатът Дънкан Роуланд.
- Ползва привилегиите си... - Да, но ти му даде информация.
Не бях аз. Тя дойде от анонимен профил в "Туитър".
- Как беше? - Не се прави на ударен, Филикс.
Отлично знаеш как се казва, ти стоиш зад него.
Даде му информация,
след като първо си докара значителна сума пари.
Това е търговия с вътрешна информация.
Корумпиран си. Защо иначе ще звъня на теб?
Сега е 11:35 ч.
Пазарът ще научи за това в следващия половин час.
В противен случай ще разкрия какво си направил. Ясно ли е?
Горе главата, Филикс. Ще изпревариш останалите.
Господинът е готов да си вземе телефона.
Готово.
Да, ще стане.
Едно е сигурно - когато се размирише, хората винаги си спасяват кожата.
Какво?
Ходи ми се до тоалетна.
Ами отивай.
ПРИГОТВИ СЕ ЗА РАЗДВИЖВАНЕ!
Жертвата е Шийна Франсис, на 30 години.
Австралийка. Живее в Западен Лондон.
Потвърдено ли е?
Татусът е същият като в "Инстаграм"-а й.
Тъкмо е получила работа като логопед. Щяла е да започне в понеделник.
Единодушни ли сме,
че е по-добре да пуснем онези мъже, отколкото да убиват хора?
- Разбира се. - Благодаря.
Ако това е изборът.
Точно това е.
Те така смятат. Но тук, в тази стая,
стратегията се запазва.
Протакаме.
Да се приземи самолетът, преди тези хора да са отишли където и да било.
- Да? - Старая се да съм цивилизован.
Или отпушвате, или ще поискам още една снимка с убит.
- Какво да отпушим? - Не ме будалкай. Вие сте блокирали пътя.
- Какво? - За да ни забавите нарочно.
Каквото и да става, Едгар, нямаме нищо общо с това.
Сериозен съм, Даниъл. Пусни движението или някой умира.
- Добре, ще оправя това. - И още един, после още един.
Ще продължа, докато не схванеш посланието.
Едгар, не сме блокирали никакъв път.
Откъде ще знаем кой път да блокираме?
Не съм тъп, Даниъл.
Блокирал си пътя, за да ни бавиш, докато кацне самолетът.
И сега ще платиш.
Моля те, Едгар. Няма нужда да умират невинни хора.
- Провери до вратата. - Това правя.
Вземи да помогнеш.
- С кого да ви свържа? - Полиция.
Ало, повторете.
Ако сте в опасност, натиснете 55 на телефона си.
Ало?
Ще изпратим екип на адреса.
Ще ви се обадя.
Съжалявам за прекъсването, но имаме новина от последните минути
за инцидент на борда на британски самолет.
Още не е потвърдено, но в туит на журналиста Филикс Стейтън,
преизпратен преди малко от "Инвестмънт Дейли",
полет КА29, който трябва да кацне в Лондон в 13:06 ч.,
вероятно е бил похитен.
Полет на "Кингдъм Еърлайнс" от Дубай за Лондон. Сега е над Европа.
На борда на британския самолет има над 200 души.
Става нещо.
- Къде? - Виж там.
- Кой го е направил? - Има ли значение?
Няма нужда да се бием.
Пише да се готвим за това. Може да нямаме избор.
Оглеждай се.
По дяволите. За бога.
Нямаме нищо общо с това.
Никоя от службите ни не може да направи блокада.
- Казах му. - И то толкова бързо.
Но той не вярва. Смята, че ги бавим, че това е капан.
- Разчистете пътя. - Даниъл.
Зара, видя какво се случи.
Ето.
Колата им тръгна.
Янсън.
Къде отива?
Трябва да обърнем.
- Побъркали са се. - Или са отчаяни.
Следим дрона и нека да пратим коли до другия край на онова поле.
- Карат на северозапад. - Колата се движи на северозапад.
Вероятно ще прекосят А418.
Ако търсят писта, остава само тази във Фърнхил.
Карат право към нея.
Спецчастите са готови.
- Може да са там след десет минути. - Благодаря.
Не ги виждаме.
Повтарям, не ги виждаме.
Колата не се движи.
Какво правят?
Отварят друга врата. Какво според вас правят?
Още не са потеглили.
- Отново ги виждаме. - Движат се.
Карат на северозапад. До всички - северозапад.
КА29 е на по-малко от час от радарите ни.
Времето бързо изтича.
- Опитахме ли пак онзи номер? - Телефонът е изключен.
Да издирим номерата от манифеста и просто да прозвъняваме.
Да изолираме самолета, щом влезе в обсега ни.
Да няма пътнически самолети в радиус от 40 км от КА29.
Излизат отново на A41.
- Сериозен съм, Даниъл. - Едгар.
Ако ни създаваш проблеми, ще си платиш.
- Пиша на самолета да ми пратят снимка. - Да не стигаме дотам.
Вече си убил двама.
Може да продължиш цял ден. От теб зависи.
Не изключвай телефона. Ще ти пратя снимка.
Не, недей.
Сега.
Мамо, какво е това?
Какво е?
Не знам. На онази жена е.
Вземи.
- Вземи! - Предай нататък.
Вземи.
Дай ми това.
- Кое? - Дай.
- Кое? - Веднага!
Тук е. Просто го вземи.
Кой го направи?
Кой?
- Това е. - Действаме.
- Не, чакайте. - Какво?
Кой?
Какво има?
Започва се.
Пак се случва.
Зара, моля те, спри това. Чуваш ли ме?
Да, слушаме те.
- Трябва да спрем веднага. - Невъзможно е.
- Изтегли хората ни. Остави ги да избягат. - Няма да го направим.
Току-що ми казаха, че ще убият пътник.
Нарежда им да убият още един.
На какво играете? Всички вие!
Не сега, сядай.
Кой го направи?
Кой?
Гледай напред!
Казвайте!
Нищо няма да стане!
Кой го е направил?
Знам кой.
Къде е химикалката?
Не е у мен.
Прочети на глас. Всички да те чуят!
"Пет минути. Нова снимка."
Давай.
"Нов труп."
Стани!
Махни колана и стани!
- Не беше той. Не го написа той. - Не се меси.
- Не го написа той. - Сядай!
Аз бях. Идеята беше моя.
Искаш да убиеш някого? Искаш нов труп? Застреляй мен.
- До две минути. - Прието.
Малък самолет е.
- Явно се готви да излети. - В готовност.
- Не виждам колата. - Прието.
Във Фърнхил е организиран чартър по законен начин.
Пилотът вероятно не е в играта, не знае кой ще пътува.
Полетът има обсег до Северна Африка. Това е важно.
Защо?
С много страни нямаме договори за екстрадиция.
Няма да стигнат до тях, защото няма да излетят.
- Не говориш сериозно. - Казах още в началото.
- Не преговаряме. - Планът беше да не бързаме.
И го правехме. Вече не.
Тези двамата са сред най-известните престъпници в страната.
- Не може така да си тръгнат. - Правят каквото искат.
Работа на вътрешния министър е.
- Вътрешният министър решава! - Убиват невинни хора!
- Трябва да излезем. - Кое не разбираш? Убили са пътничка.
Ето я. Усмихва ти се от стената. В понеделник е щяла да започне работа.
Обърни се и ще я видиш.
И се канят да го направят отново.
Действай.
Едгар получава каквото иска. Помниш ли?
- Стюарт, чуваш ли ме? - Стига, той ви помогна.
Помогна на брат ви, когато умираше. Опита се да спаси Луис.
Давай!
Добре тогава.
- Ако не него, кого? - Стюарт.
Кой иска да го гръмна? Кой?
Ти?
Кой ще го отнесе? Ти?
Някой трябва да умре.
Колите трябва да се виждат. Потвърдете.
- От изток идва една. - Виждаме колата на мишените.
Хайде!
- Това са те. - Разбрано.
Зара, трябва да видиш това.
Британски самолет, КА29, от Дубай за Лондон.
Съжалявам, какво става?
Изглежда е бил отвлечен.
- Възраженията ти са отбелязани. - Трябва да спрем.
- Вътрешният министър издава заповед. - Въпреки всичко.
Луиз, само ти можеш да спреш това.
Трябва ми труп!
Това е заповед! Трябва да се подчиня.
Или вие избирате, или аз избирам вместо вас!
Все ми е тая!
Двама слизат.
Инспекторът беше прав. Изтеглете ги.
- Изтеглете ги! - Вече започнаха.
Бегом!
Долу!
Казах, лягай долу!
На земята! Лягай, мамка му!
На земята! Лягай!
Не мърдай.
Браво на всички.
На колене!
Браво!
- Задържани са. - Наведи се!
Това не е Янсън.
Това не е мишената.
- Не е мишената. - Не са те.
Къде са?
СЕГА
Хайде.
Ще ви улесня.
Щом няма доброволци, следващият, който гъкне, ще го отнесе.
Е?
Благодаря.
Дай ножицата.
Чий беше?
Аз бях.
- Ела ми тук! - Не!
Ела!
Моля ви!
Не ме зяпай!
Затвори очи!
Изпроси си го!
Сядай!
Гледай напред!
Млъквайте! Гледайте напред!
Стойте мирно! Млъквайте!
- Някой да помага! - Помогнете му!
Помогнете ми!
Превод на субтитрите Катина Николова