Връщай се вътре!
Не ставайте!
Всички да седнат! Сядайте!
Сядайте!
Да дойде Твоето царство, както на земята, така и на небето.
Ти, ела тук!
Живо!
Ела.
Вземи това и им кажи с онази тъпа напевна интонация, че имат десет секунди.
Десет секунди?
Да сядат и мълчат, за да не очистя още някого.
Уважаеми пътници,
казаха ми, че имате десет секунди да се върнете по местата си.
Десет секунди да седнете на местата си.
Твое е царството и силата, и славата.
Ако не го направите,
още някой ще умре.
- Лизи! - Кейт, седни си.
Сега брой.
- Моля? - Брой.
Лизи?
Десет.
- Девет, осем. - Лизи!
- Кейт! - Седем.
- Кейт, седни! - Шест, пет, четири.
Три. Побързайте, моля.
Две, едно.
Мамо!
Слава богу!
Лизи.
Връщай се.
Тръгвай.
Какво направихте бе, хора?
На колене.
Долу.
Ще го обясня още веднъж.
Британското правителство ще ми отговори, колкото и на теб, Бетина.
Да, предадох информацията.
Предадох я.
Не ми се плаща за това. Не правя такива неща.
Водя детето на училище, купувам обяд на промоция и следя самолетите.
Прибирам се, спя и на другия ден пак.
Значи продължаваме да докладваме на началниците.
Само това можем да направим. Ще държим връзка. Чао, Бетина.
Румънските диспечери.
- Вземаш храна с отстъпка? - Това не е добре.
Нещата бързо се влошават.
"Кингдъм 29", чуваме ли се? Тук Букурещ. Моля, отговорете.
"Кингдъм 29", тук Букурещ.
Чуваме ли се, "Кингдъм 29"? Ако чувате това съобщение...
"Кингдъм 29", не отговорите ли, ще предприемем действия.
Ситуацията ще ескалира.
Изключете телефоните или звука им,
за да не отвличат вниманието ви от министъра в следващите две минути.
Самолетен режим.
Слушам.
"Еърбъс А330" на компанията "Кингдъм" с 216 души на борда.
Болшинството са британци и машината ще мине над Централен Лондон...
След по-малко от четири часа.
Този часовник на екрана стои злокобно.
Значи са излетели от Дубай,
радиоконтактът е откъслечен, а сега са над Румъния.
- А това са хората с фалшиви паспорти? - Да, петима са.
Може да са откъде ли не. Все още не знаем какво става.
Румънският вътрешен министър звъни.
- Разберете кои са тези хора. - Да съобщим ли на премиера?
Разберете кои са, какво правят и защо,
и тогава ще започнем да звъним.
АЛЕКСАНДЪР КИЪР БРИТАНСКИ ГРАЖДАНИН
Почисти тук.
Направи го тихо.
После му дай лекарството.
Кажи му, че случилото се не е заради нас.
Юсуф. Казва, че вината не е наша.
Кажи му да млъкне, че да не го фрасна.
Тя е между бизнес класата и нормалните седалки.
Друг вариант няма. Ако я преместим отзад, хората ще се уплашат.
- Ти каза, че няма да убиваме. - Станаха неконтролируеми.
Щяхме да се справим.
До следващото разбунтуване. Ситуацията се влоши, а виж ги сега.
Усмириха се. Правим го за Едгар, забрави ли?
Едгар и Джон. Ще правим точно каквото ни е наредено.
Иди при стюардесите без много шум да те превържат.
- Как мина? - По-добре от очакваното.
- Не хванах метрото като нормалните хора... - А пазаруваш.
- Нищо подобно. - От адреналина е.
Гледам неща, които не са ми по джоба. Кога се връщаш?
Даниъл?
Подозирам, че ще закъснея.
Може би ще купя нещо за Кай. Да му благодаря, че ни търпи.
Какво?
Знам, че не ни търпи, но искам да разбере, че съм с теб.
Това няма да се промени. Няма как с баща му да се съберем отново.
А ти каза, че го бива да преговаря.
Идвам при главен инспектор Гафор.
До скоро.
- Марша на телефона. - Пратка за Сам Нелсън.
Бихте ли ми казали адреса си?
- Адреса? - Апартамент 30, "Берик Хаус". Това ли е?
- Има ли кой да вземе пратката? - Той няма да е там.
Ако никой не отвори, ще я оставя при съседите. Благодаря.
Потвърдихме адреса на Нелсън.
Спокойно, той е с мен.
Не е най-подходящо място, нали?
Тук бяхме, като започна всичко. Нямаме време да се местим.
Някой ти звъни, докато си купуваш кафе и докато се усетиш...
Ерика, това е Даниъл. Искам да помага за заподозрените.
- Въведен ли е в работата? - Намери му компютър.
Външният министър?
Все още.
Виж, Фред.
Какво ще кажеш на чичкото?
- Защо имаш рисунки на врата? - Не говори така.
Не, добър въпрос.
Благодаря. Ще се опиташ да го наредиш, нали?
Това ли те тревожи сега?
Тя търсеше Лизи.
Онази жена.
Знам, скъпа.
Не пипай там. Сега пак ще трябва да бърша.
Вдигнете да видим.
- Искате ли аз? - Не. Добре, хайде.
Съжалявам.
Какво е станало?
- При сбиването някой ме ритна. - Ритна ви?
Има ли значение?
Притискайте, за да спре кръвта. Ще потърся нещо.
Не си ритнат, а наръган.
- Трябва ти лекар. - Никой не те пита.
Дали на борда има лекар?
Попитай.
- Ще ви трябва нещо по-силно. - Нямаме друго.
Каквото и да е. За да го превържете.
С това разполагаме. Ако имах нещо друго, щях да го използвам.
Добре. Стига да не криете нещо.
Какво ще рече това?
Че правите всичко възможно да помогнете.
Уважаеми пътници, ако има лекар, моля да се представи.
Пуснете лампичката за четене и ще дойдем при вас.
Лекар или медицински специалист. Моля ви.
Само посмей.
Дейвид.
Изтича ти кръвта.
- Имам син на твоите години. - Това какво общо има?
Нищо. Така че млъкни.
Няма да оставя да ти изтече кръвта. Не ми дреме кой си.
- Няма. - Спри да говориш.
- Още стегнете. - Ще помогнете ли?
- Може ли да ми помогне? - Не.
Някой трябва да държи, а тя да залепи.
- Не си лекар. - Никой не е.
Но тя не може да държи и лепи едновременно.
Ще повикаме Тери.
Тери? Не го виждам.
Опитваме се да забавим кръвотечението.
Нека съм с вързани ръце, само ме освободи от това.
Добре, сега ще сложа ръка и ще натисна.
Давайте. Полека. Омотайте три-четири пъти.
- Готово. Добре ли е? - Да.
Можеш ли да се поизправиш? Точно така.
Добре.
- По дяволите! - Спокойно.
Трябва да дишаш. Издишай.
Точно така.
Ще донеса вода.
Информираме екипа му и посланика им, но той настоява да говори с вас лично.
Дариус Сореску. Вътрешният министър на Румъния.
- Дариус. - Луиз Ейчисън?
- Да. Срещнахме се в Женева. Беше... - Имаме сериозен проблем.
Към Букурещ лети самолет, който не отговаря.
- Да. - Искаме отговори.
Умен.
- Какво? - Имаш се за умен.
Ще се държиш мило с мен.
Ще ми осигуриш болкоуспокоителни и лекари. За да ти се доверя ли?
За да изкопчиш информация от мен?
- Не съм и помислял това. - Няма да стане.
- Като каза... - Не от мен.
Да, виждам, че си такъв.
- Не правя такива грешки. - Именно. Това беше единичен случай.
Когато ми каза името на Тери.
- Не. - Беше гаф.
Бездруго нищо не мога да направя с тази информация.
Именно.
Искаш ли да чуеш какъв е планът ми?
Да се прибера у дома.
Не искам да ти помагам.
Но ако си спечеля малко доверие, следващия път, когато размахваш това нещо
и не се целиш в мен, то познай.
- Ще го направиш, нали? - Да.
- Не ми помагаш. - Така е.
Помагаш на себе си.
Като всеки друг на този самолет съм. В това число и ти.
Искам у дома при семейството си.
Да видя сина си. Майка му.
Всичко друго би било лъжа.
Той заплашва с военните. Но не му вярваме сляпо, нали?
Не. Румънците може и да са съюзници,
но уверенията ни не ги успокояват, трябва да сме обезпокоени.
Не, трябва още сега да говорим с премиера, иначе после ще ни обвинят в протакане.
- Видя ли? Връзва си гащите. - Не правя това.
Ето за това мисли. Буквално първата му мисъл.
Не как да защити пътниците, а как да опази себе си. Невероятно!
Да докажем, че ние сме мишената, не те. Британски самолет, британски пътници.
Влизай.
На живо от Букурещ.
- Кой е това? - Диспечерката Алис. Първа ни уведоми.
Самолетът продължава по курса си, но сега до него виждаме хикс,
защото това не е пътнически самолет.
А частен, нерегистриран или най-вероятно военен самолет.
Ако се вгледате, не е само той.
Пуснете щорите.
Пуснете щорите!
- Пуснете ги и не ги вдигайте. - Веднага!
- Чухте го! Живо! - Щорите!
Всички до една! Действайте!
Гледайте напред. Не си говорете. Няма нищо за гледане.
Чухте го! Там отзад, щорите!
"Кингдъм 29", летите във въздушното пространство на НАТО.
Ако не можете да отговорите, сигнализирайте с крила, че чувате.
Има план за подобен сценарий. Не им обръщаме внимание.
- Нищо не могат да направят. - Могат да ни свалят.
Британски самолет? Над чужда територия? Така ще започнат война.
Колкото по на запад сме, толкова по-безопасно е. Всичко ще е наред.
"Кингдъм 29", не отговорите ли, ще предприемем действия.
Ще има план за тази ситуация.
Поръчителите на това имат план за всичко.
- Искаш ли да чуеш нещо? - Да.
Това, което залепи, не върши работа.
Сякаш кървя още повече.
Онова е "Юрофайтър".
Може да са от НАТО.
Това е добре. Великобритания е в НАТО. На наша страна са.
Не са дошли да пазят нас, а да опазят хората долу от нас.
Трябва да направим нещо. Да им изпратим съобщение.
Стой тук.
Преместете се отзад.
Не, вие останете.
Какво правиш?
Какво...
Скайуоч, тук Марс.
Виждаме фигура в средата на самолета. Стой в готовност.
Жена, около 30-годишна.
Нападат я.
Какво казахме? Не пращай сигнали. Не си играй с мен!
Разбра ли? Ей! Сядай!
Нападателят е въоръжен. Потвърждавам, въоръжен е.
Само да мръднеш!
Връщай се на мястото си.
Живо!
Сядай.
И повече не ставай.
Изгубихме контакт.
Разбрано. Чакам разрешение за ескалация.
Бетина, изслушай ме. На този етап само това мога да направя.
Да.
Добре. Чудесно.
- Тя ядоса ли се? - Да, и с право, ако трябва да сме честни.
Пътнически самолет не им отговаря и лети право към столицата им.
Ако беше обратното?
Ако самолетът летеше към Лондон и не ни отговаряше, щяхме да го свалим.
- Ще умра, нали? - Не, не говори така.
- Умирам, това е. - Не говори такова нещо.
Иначе организмът започва да вярва в това.
Ти си като мен. Ще се прибереш у дома.
При семейството и любимите хора.
- Това истина ли е? - За любимите хора ли?
- Помагаш ли ми? - Да, само мирувай, човече.
Погледни ме. Имам син на твоята възраст.
Ако и той беше пострадал, щях да искам да му помогнат.
Има ли лекар на борда? Мъж се нуждае от помощ!
Може ли да поговорим?
- Не ставай от мястото си. - Трябва да говорим с изтребителите.
Нищо подобно.
Искам да обясня на момчето, което командва.
"Момче"?
- Мъжа. - Ще си умре от кеф, като чуе.
Трябва да му обясня.
Той вече каза. Няма да общуваме с тях.
- Така е решил. - Защо?
- Да. Защо? - Не си бъбря с вас.
Щом няма да размислите, какво ви пречи да го изслушате?
Нищо няма да казва. Ще си седи тук и ще си мълчи!
Какво става?
Трябва да говорим с военните. Всеки момент ще прелетим над Букурещ.
Е, и?
Говорихме ли с военните?
- Не. - Изобщо ли?
- Не отиваме в Букурещ, не ми дреме. - Да, но не знаят това, нали?
За тях сме самолет със спуснати щори, насочил се към столица.
За тях сме заплаха.
Моля, оттеглете изтребителите.
Госпожо Ейчисън, не направихте нищо,
за да докажете, че тези хора не са заплаха. Не ни помагате.
На мое място щяхте да постъпите по същия начин.
- Информирахме кабинета на премиера. - И какво точно казахте?
Че заплахата е реална и вие ръководите нещата.
Кажи, че не сме румънци.
Нямаме проблем с Румъния или Букурещ. Британци сме и отиваме в Лондон.
До изтребителите, тук "Кингдъм 29".
Това не работи. До изтребителите, тук "Кингдъм 29". Чувате ли ме?
Кой е счупил слушалките?
Казах им, че не искам да участвам.
Че не съм готов.
По дяволите.
Донеси лекарство или нещо друго!
Какво ще направиш, като се приберем у дома?
Ти си пръв. Не спирай да говориш, това ще ти помогне.
Имаш ли гадже?
Не? Приятели?
- Родители? Майка, баща? - Майка.
- Татко почина. - Съжалявам.
- Значи майка ти е жива и ще я видиш. - Елейн.
- Елейн? - Да, така се казва.
Не биваше да казваш.
- Тя ми е... - Какво?
На снимката на телефона ми.
Ще ти дам телефона.
ИНТЕРНЕТ ВКЛЮЧЕН
Някой имаше лекарства.
- Чалмите. - Какво?
Онези в бяло.
- Тези ли? - Какво става?
Дай ми това.
- Какво е? - Инсулин. За диабет.
Използва ли се за болкоуспокоително?
Инсулинът ли?
Трябват ни лекарства. Болкоуспокоителни, каквото имате.
Не ме зяпайте, а кажете нещо!
Хайде!
ОБАЖДАНЕ
Да знаеш, че има интернет.
Докато чакаме Тери, да звъннем ли на майка ти?
- Да. - Елейн? Тъкмо да ти чуе гласа.
Опитай се да не я плашиш. Кажи й каквото има да казваш.
Добре.
Като "мама" ли е записана?
016 32 960 487?
- Да. Набери я. - Трудно е, вързан съм.
ГЛАСОВА ПОЩА
ИЗТРИВАНЕ НА НОМЕРА?
Добре, чакай.
Звъни. Ето.
Звъни.
Мамо?
Аз съм.
Съжалявам.
Не, чуй ме.
Може би няма... Мамо, чуй...
Може да не...
Може да не те видя. Пострадах.
Не се чувствам много добре.
Ще научиш за това.
Но искам да запомниш нещо.
Никое от онези неща, които се случиха,
няма нищо общо с теб.
Чу ли ме какво казах?
И аз искам да беше тук.
Но по-добре да не си, мамо.
Чуй...
Искам да знаеш, че те обичам.
Скоро ще се видим, мамо.
По дяволите! Недей така.
Ти се справи геройски. Недей така сега.
Хайде де.
ГЛАСОВА ПОЩА
Докато чакаме Тери, да звъннем ли на майка ти? Елейн?
Тъкмо да ти чуе гласа.
Опитай се да не я плашиш. Кажи й каквото има да казваш.
Като "мама" ли е записана? 01632 960 487?
- Набери я. - Трудно е, вързан съм.
Премиерът и синът й се връщат в хотела си от Белите планини.
От нас се иска да докладваме.
Обясни.
Никой не иска криза на главата си.
Тези Бели планини, бог знае къде, явно са приятно място.
Ако премиерът е на остров Крит, тя може да види самолета.
Пет минути. Стой в готовност.
- Не мога да говоря. - Не е фалшива тревога.
Проблемът е реален.
- Марша. - Знаел си, нали?
Усетих го по гласа ти. Но си замълча.
- Съжалявам. - Защо не ми каза нищо?
Няма смисъл, докато не разберем какво става.
- Как разбра? - Получих съобщение от самолета.
- От Сам ли? - Не.
Беше от друг номер, но чувах Сам да говори с мъж.
Споменаха имена и телефонен номер.
- Чакай. - Сякаш...
- Какво? - Сякаш е сериозно.
Чуй ме, Марша.
Искам да ми изпратиш съобщението. Още сега.
- Не знам как да го направя. - Ще ти обясня.
Не знам какво става.
Това е единственият контакт със самолета.
Жизненоважно е. Може да е грешка.
А може и да е опит на Сам да ни предаде подробности, номера.
Как така да "предаде"?
Марша, това е мъжът, за когото ми разказа. Той се опитва да помогне.
Има ли лекар на борда? Моля ви!
Има ли лекар или медицинска сестра? Моля ви!
Недей.
Аз съм лекар.
Три минути до контакта.
- Потвърди, че това е заповедта. - Потвърждавам. Заповедта е.
Той не получава кислород.
Трябва ни нещо, с което да пробия гърдите. Тръбичка, през която да диша.
Химикалка?
- Ало. - Мъжът зад мен има химикалка.
Донеси я. Той ще спре да диша.
1632 960 487?
Буши, Хартфордшър. Номерът е на Л. Атъртън и С. Атъртън.
Това е доказателството, че проблемът е наш, не на румънците.
Две минути. Оръжието е в готовност.
Сигурна ли си?
- Марс, подчини се на заповедта. - Разбрано.
Огромна престъпна група с международна мрежа.
Но е базирана тук.
Това ще им кажем. Че похитителите са британци.
- Нямаме време. - Съюзници сме.
Той не диша.
Марс. Стреляй.
Марс, дай потвърждение.
Оръжието е в готовност. Прихванах целта.
Всеки момент ще получат заповед. Стреляме след 60 секунди.
Дариус, спри. Това са британски граждани, потвърди се.
Ние сме мишената, не вие. Това не е терористичен акт.
Отмяна на стрелбата.
Разбрано. Оръжието е деактивирано.
Връщам се в базата.
- По дяволите. - Той диша.
Наистина.
Дишай, човече.
Тръгнаха си.
Обърни се.
Върни се на мястото!
- Да вдигнат щорите. - Не!
- Може да ги вдигнете. Тръгнаха си. - Не ги пипайте.
- Изтребителите ги няма. - Спрете!
- Пуснете щорите! - Нека видят.
- Да видят, че ги няма. - Пуснете ги!
Няма ги.
- Пуснете ги! - Няма ги.
Пуснете шибаните щори!
Засега ще свърши работа.
Готово.
Интернетът е пуснат. Помогнах му да звънне на Елейн.
Искаше тя да чуе гласа му.
ИЗКЛЮЧВАНЕ
Синът се нуждае от майка си.
Кай!
Кай?
Г-н министър?
- Извинете. - Не, няма проблем.
Нямам търпение да говорим.
- Успех. - Благодаря. "Синклер Роуд".
От кабинета на Ланг предложиха за четвъртък или другия понеделник.
Иска ми се да ги изключа от дневния ред.
За втори път отлагат. Не може да се разчита на тях.
Лорънс, набери външния министър.
Веднага!
ИСКАНИЯ
Превод на субтитрите Катина Николова