En række mystiske observationer på himlen
Downloaded from YTS.MX
rejser nationale sikkerhedsbekymringer...
Piloter siger, de så noget, der trodser grænserne for kendt flyteknologi.
Official YIFY movies site: YTS.MX
I årtier har den amerikanske regering ignoreret rapporter
om uidentificerede flyvende objekter, der chikanerer militæret...
At lyve for offentligheden er en del af det, vi gør. I betaler os for det.
Endelig gør en banebrydende afsløring fra Pentagon én ting klart:
UFO'er findes.
Flåden siger nu, at videoer med flyvende UFO'er er virkelige.
De ved stadig ikke, hvad objekterne er,
og embedsmænd vil ikke spekulere.
For første gang nogensinde bryder medlemmer af militæret tavsheden...
Jeg sagde aldrig et ord om min hændelse i næsten 40 år...
Med chokerende afsløringer...
Det var uden tvivl en UFO, som slukkede for missilerne.
Og forfærdelige møder...
Ord kan ikke beskrive det.
Som en kugle. Se... Den pulserer!
Men er vi klar...
En enkelt UFO ville have evnen til at udslette luftvåbnet.
...til en krig mellem verdenerne?
Det værst tænkelige scenarie er, at vi bliver mål for total udryddelse.
I juni 2021 udgav Pentagon en officiel rapport
med oplysninger om 144 UFO-møder i det amerikanske militær.
Efterretningsfolk hævder, at dette er alt hvad de ved om UFO'er...
...men kritikere køber den ikke, inklusive Rich Emberlin.
Med en 30 år lang karriere i politiet
og samarbejde med CIA, FBI og Secret Service,
mener han, at vi er midt i en massiv militær mørklægning...
Rumvæsner er en trussel, og vores eksistens er i fare.
Nu er Rich på en mission for at afsløre regeringens største hemmelighed.
Hvorfor forfølger rumvæsner vores militær Og er vores planet i fare?
I dag mødes Rich med den pensionerede officer Mario Woods,
der på første hånd ved, hvad militæret skjuler.
Du godeste... Jeg kan ikke fatte, jeg er på denne vej...
For første gang i over 40 år vender Mario tilbage til Ellsworth Air Force Base.
Stedet for hans skræmmende møde med rumvæsner,
der beviser, at UFO'er er en trussel mod os alle.
Det er utroligt at se. Man fornemmer nærmest
en varsomhed.
Eller spænding over at være tilbage på den samme vej,
som man var på for alle de år siden, da alt dette skete.
-Det er garanteret sært. -Ja.
Og det er anlægget. Det er November One.
Tænk, at det stadig er her. Samme hegn. Utroligt.
Det er 43 år siden. Mit hjerte hamrer løs.
Jeg er målløs over, hvordan anlægget ser ud i dag.
-At det stadig er her? -Ja, at det eksisterer.
Under den kolde krig var Ellsworth Air Force Base i South Dakota
hjemsted for 150 atommissiler, der alle stod klar til
at blive affyret med øjebliks varsel.
I 1977 stod Mario Woods for sikkerheden på et af affyringsanlæggene,
kaldet November One, på den dag, der forandrede hans liv.
Jeg stod omtrent lige her. Og lige øst for os,
i en vinkel på 30 grader, så jeg et objekt langt væk.
Og det var ekstremt lyst,
lysere end noget andet på himlen, og det flimrede.
Jeg kiggede bare og røg, og syntes, det var sært.
For hvis du ser dig omkring, er der intet herude.
Det lyseste her ville være dette anlæg.
For sjov vendte jeg anlæggets lys mod det.
Så gik jeg herud og kiggede. Der skete ikke noget.
Jeg gik tilbage, og da jeg kiggede igen, var det væk.
-Pludseligt. -Lige pludseligt.
Det var bare væk.
Men det var ikke afslutningen.
Efter midnat får anlægget en alarm.
Der har været indbrud ved November Five,
en missilsilo 15 minutter fra anlægget.
Mario og hans partner, sergent Michael Johnson, får ordre om at undersøge sagen.
Men da de nærmer sig November Five,
er de ikke forberedt på, hvad der venter dem...
Det er længe siden sidst.
Mit hjerte er ved at eksplodere.
-Det er lige her. -Ja.
Over siloen svæver en stor, glødende kugle af lys,
cirka 30 meter høj og endnu længere i diameter.
Man kunne mærke varmen derfra.
Man kunne mærke det
gennem bilens forrude.
-Stråling? -Ja.
Det giver mig kuldegysninger at se og føle det.
Det rammer mig virkelig.
Det er normalt.
Dette er...
Det er meget.
Dette er en tegning...
Her kørte vi hen...
...og dette er hegnet til anlægget.
Mario husker tydeligt, hvor lammet han blev i konfrontation
med den ildevarslende kugle...
men de skræmmende begivenheder, der fulgte, forblev begravet i mange år..
Indtil en hypnotisør hjalp ham med at afdække skjulte erindringer.
22. JANUAR 2016
Mens du ligger helt afslappet, begynder dine tanker at vandre,
og de går tilbage til den tid, hvor du var i militæret.
Før der sker noget, sidder du i patruljevognen.
-Og hvad skete der så? -Jeg var bange for at forlade bilen.
Jeg skulle bare være gået ud, men jeg var bange.
Bare rolig. Du er i sikkerhed. Det er bare en film.
Okay? Tag en dyb indånding og sæt filmen på pause.
Atmosfæren var nærmest suget væk fra os.
Det var svært at få vejret?
Ja, der var ingen ilt. Der var ingen luft.
Jeg hev mig selv op i vinduet på bilen
og blinkede med min lommelygte mod den.
Ikke en sekvens.
Ikke andet end det ved affyringsanlægget,
hvor de sender fra.
Og næsten med det samme stoppede trykket.
Følte du, at du have kommunikeret?
Jeg følte, jeg bad om...
Lettelse.
At se og interagere med UFO'en over missilsiloen
var chokerende nok, men der var mere i vente
for Mario og hans partner, sergent Michael Johnson.
Et lammende møde med adskillige rumvæsener.
Hvor mange var der?
-Fire. -Okay.
Og en høj en bag dem.
Hvor høj var den høje?
Måske 1,80 meter.
-Kan du beskrive ham? -Ja.
Han havde et langt hoved.
Et meget langt hoved.
Da han så på mig, så han bare lige igennem mig.
De små fyre generede mig ikke, som han gjorde.
Vi sad her.
Jeg husker bare hvisken. Det var alt.
Hvad ser du nu?
Jeg er i et slags rum, et slags inspektionsområde.
De kigger bare på mig, og så spørger jeg: "Hvor er Michael?"
De sagde, det var okay.
Jeg ser den store, høje ---, og han kigger på mig.
Jeg kan ikke lide den fyr.
Han har uniform på, som en officer med rang.
Denne høje fyr er virkelig ikke en god person...
Jeg mærker et stik i venstre side nu.
Som om nogen eller noget har hårdt fat i mig. Ikke venligt.
Og så blev alting bare... Det gik i sort derfra.
Næste øjeblik er jeg ti kilometer i den retning
ved et reservoir, der hedder Newell Lake.
Sikkerhedsfolk lokaliserer Mario Woods og sergent Michael Johnson
og fører dem til medicinsk undersøgelse.
Efter det
får de at vide, de aldrig må tale om hændelsen med nogen igen.
Jeg kan huske duften.
Ord kan ikke beskrive det.
Ens sanser er... Man kan ikke...
begribe det.
-Hvad det er. -Du kigger konstant op.
Det skal man.
Føltes det truende?
Mentalt og visuelt
var det så overvældende, at man ikke ved, om man skal frygte det,
gøre i bukserne eller skyde på det.
Intet af det var det rette.
Det er ikke det rette.
-Man kan ikke noget. -Ja.
De gjorde, hvad de satte sig for. Og de vil fortsætte med det.
Og de har altid gjort det. Og de er ikke færdige endnu.
Mario Woods livsforandrende møde har hjemsøgt ham i over 40 år...
Men militærets forsøg på at begrave sandheden er endnu mere skræmmende.
Hvorfor stoppede regeringen pludselig vidner?
Forsøgte de at skjule rumvæsnernes interesse i vores atombaser?
Den klassiske mørklægning indikerer, at vi kan være i større fare, end vi aner
Din historie om dit møde med UFO'en er utrolig.
Det er vildt.
Synes du, det var slemt og skræmmende,
så bør du tale med kaptajn David Schindele.
Han var på Minot Air Force Base.
-Kan du sætte os i kontakt med ham? -Ja.
Han har en skræmmende historie.
Ligesom Mario Woods blev kaptajn David Schindele også gjort tavs af militæret.
Da et kæmpe mareridt blev til virkelighed
Mit navn er David D. Schindele, kaptajn i U.S. Air Force, pensioneret.
I 1966 var jeg involveret i en hændelse,
mens jeg var på Minot Air Force Base i North Dakota.
I 1966 havde kaptajn Schindele det enorme ansvar for
at affyre atommissiler fra et tophemmeligt kontrolanlæg.
I dag har han fået adgang til et næsten identisk anlæg
på Minuteman Missile Museum i South Dakota,
hvor han viser Rich, hvordan han havde verdens farligste job..
og hvad der skete, da en UFO tog kontrol over et helt arsenal af atomvåben
-Vi skal 20 meter ned. -20 meter.
-Hvorfor?
-Hvorfor det er så dybt? -Ja.
Så hvis vi bliver atombombet,
skal de grave os ud af jorden.
Jo dybere, jo bedre.
Modtaget!
Utroligt.
Her tilbragte jeg godt tre år af mit liv.
Utroligt.
-Så det her er dit kontor? -Ja, Rich.
Her sidder vicekommandøren.
Og når de modtager en besked
fra det primære alarmsystem om at affyre deres missiler,
får de adgang til denne boks.
De afgør, hvilke missiler der affyres.
Og vi har 10 kontakter her. En for hvert af de 10 missiler.
Da den kolde krig var på sit højeste, pegede disse atommissiler mod Rusland.
Blot én fejl hernede kunne udløse 3. verdenskrig.
Du er en ung mand i 20'erne med ansvar for missiler,
der kan ødelægge dele af eller hele verden.
Det er helt rigtigt. Vi havde et enormt ansvar, og vi mærkede det.
Men intet kunne have forberedt Schindele på det næste,
en skræmmende nat, der starter uskyldigt nok
en kold septembermorgen.
Tag mig med til den dag.
Du vågner op, spiser morgenmad og ser nyhederne ved Minot.
Hvad ser du?
Jeg hørte nyhedsoplæseren sige noget om,
at indbyggerne i Mohall, North Dakota, så mærkelige lys i løbet af natten.
Og de mente, at det var en UFO. Og disse lys var vest for byen.
Og jeg tænkte:
"Du godeste, jeg skal arbejde vest for Minot."
Da kaptajn Schindele ankommer til kontrolanlægget,
er nyheden om UFO'en allerede nået frem.
Sikkerhedschefen kom hen og sagde:
"Hørte du, hvad der skete i nat?"
Lederen fortæller kaptajn Schindele, at en mystisk skiveformet UFO,
omkring 30 meter i diameter,
invaderede himlen over den vestlige ende af affyringsanlægget.
Jeg kunne høre på stemmerne og se i ansigterne,
at det havde været meget skræmmende for dem.
De turde ikke gå hen til den. Så skræmmende var den.
I et kort øjeblik holdt UFO'en i tomgang,
indtil den pludselig forsvandt.
Men hvad der derefter skete, vil for evigt plage kaptajn Schindele.
Det er konsollen, som kommandøren sidder ved
og overvåger missilerne.
Man kan se, at de grønne lys her indikerer,
at missilerne er klar.
Først så vi, der ikke var grønne lys.
Alle var slukkede, men en række indikatorlys var tændte,
gule og røde lys.
Men alle tændte lys var noget skidt?
Ja. Især uden grønt lys, for så kan de ikke affyres.
Få øjeblikke tidligere var alle ti atommissiler klar til affyring.
Men pludselig har noget afvæbnet dem.
Dette gør ikke kun USA,
men hele verden sårbar over for fjendtlige angreb.
Det var alvorligt,
for vi havde aldrig oplevet noget lignende.
Der var ingen tvivl om, at et uidentificeret flyvende objekt
slukkede vores missiler.
Denne utrolige hændelse får Schindele til at tænke,
om USA står over for en eksistentiel trussel fra en ny fjende.
Kan de gøre det, hvilken trussel udgør de så?
Hvis de kunne slukke vores atommissiler,
hvad kan de så ellers gøre?
Kunne de rent faktisk fjerne vores atomsprænghoveder?
Og hvorfor?
Ville de gøre slagmarken klar?
Godt spørgsmål.
Militæret har længe haft problemer med den slags chikane.
Min kommandør og jeg fik at vide, så snart vi kom op til overfladen
næste morgen, at vi aldrig måtte nævne det igen.
De sagde: "Det er aldrig sket.
Tal aldrig om det igen, ikke engang med hinanden."
55 år. Så længe holder kaptajn Schindele på sin hemmelighed.
En hemmelighed, der ulmer indeni ham indtil 2013,
hvor han på heroisk vis træder frem
foran seks tidligere kongresmedlemmer i National Press Club.
Jeg var involveret i en hændelse på Minot Air Force Base i North Dakota.
Jeg måtte aldrig nævne det igen,
og jeg fik at vide: "Det er aldrig sket."
Derfor er jeg foran jer i dag med en vis ængstelse.
En del ængstelse,
da jeg aldrig er stået personligt frem i denne sag før.
-Var det svært at tale under det? -Det var hårdt.
Jeg var også følelsesladet dengang, ligesom jeg tror, jeg er nu.
Jeg forstår, at det har naget dig i så mange år,
når du vidste, der var sket noget, du ikke måtte fortælle om...
Ikke engang min kone.
Jeg kunne ikke fortælle det til nogen. for jeg havde personlig integritet,
men den personlige integritet hælder nu mod sandheden.
-Nu vil jeg fortælle sandheden. -Du fulgte ordrer før.
-Nu følger du sandheden. -Ja.
Men hvad er sandheden? Og hvorfor skjuler militæret den?
Det er præcis, hvad Rich er på en mission for at finde ud af.
Efter mødet med kaptajn Schindele
er Rich Emberlin overbevist om, at UFO'er er klar til krig når som helst.
Faktisk skete det næsten, da USA's hær åbnede ild
mod en flåde af UFO'er i slaget om Los Angeles.
I de hektiske uger efter angrebet på Pearl Harbor
frygtede mange, at en japansk invasion
af det kontinentale USA var nært forestående.
Men ifølge Nick Pope,
en tidligere UFO-efterforsker for det britiske forsvar,
var det ikke USA's eneste fjende.
Krigsnerverne huserede. Alle var nervøse.
Der var panik og hysteri.
Den 25. februar 1942 bliver mareridt til virkelighed,
da militærradaren opfanger et fjendtligt fly
200 kilometer vest for Los Angeles.
Dette mærkelige objekt dukkede op,
og kystforsvaret åbnede ild.
Mens Los Angeles går i panik, træder en obligatorisk mørklægning i kraft,
mens militæret affyrer over 1.400 skud mod nattehimlen.
Den nat ved slaget om Los Angeles
var som en Hollywood-film. Der var kaos overalt.
Den næste morgen vågner indbyggerne
og forventer en japansk invasionsstyrke ud for kysten.
Men til deres overraskelse er det helt modsat.
Ingen japanske fly eller våben blev fundet.
Der var ingen beviser for, at dette havde været et japansk angreb,
men dette mærkelige objekt var blevet set.
Mange mener, at det mystiske objekt, der skabte panik i hele byen,
faktisk var en UFO, men militæret afviser på det kraftigste.
Det utrolige for mig er, at hvis japanerne angreb os,
hvordan kunne de japanske Zero-fly så stoppe i luften?
Med et skarpt lys, og tage imod 1.400 skud uden skade.
Og så fløj de væk.
Den dag i dag er det, der skete i slaget om LA
stadig et mysterie.
Slaget om Los Angeles
er en af mange historiske hændelser, som militæret har afvist.
Men hvad prøvede de at skjule?
Regeringens reaktion på disse UFO-hændelser er den traditionelle...
Benægt. Bagatelliser. Afkræft.
Jeg tror, at CIA eller andre efterretningstjenester
dækker over disse ting ud fra et militært synspunkt.
I ved, I ikke kan beskytte os.
Efter 2. verdenskrig
gik det pludselig op for militæret, at vi stod over for en ny modstander.
Og efterhånden som flere UFO-historier dukkede op, fortsatte mørklægningen.
Den mest berygtede fandt sted i 1947,
da en UFO styrtede ned nær Roswell, New Mexico.
FLYVENDE TALLERKEN FUNDET
Roswell er bogstaveligt talt ground zero
for det moderne UFO-fænomen.
Flåden har ingen tallerkenformede fly i nogen af disse programmer.
Luftvåbnet har officielt indrømmet, flyvende tallerkener eksisterer.
For 47 år siden styrtede noget ned i ørkenen ved Roswell.
Og i 47 år løj Pentagon om det.
Dette var hændelsen, hvor noget styrtede ned.
Så dette var dagen, hvor vi gik videre fra lys på himlen,
og vi stod over for noget virkeligt og fysisk,
og USA's militær har indrømmet det.
Den opsigtsvækkende pressemeddelelse skaber hurtigt overskrifter.
Men blot 24 timer senere er regeringen kommet på andre tanker.
Næste dag ændrede de historien og sagde, det var en vejrballon.
I stedet for en flyvende skive påstår regeringen nu,
at det uidentificerede flyvende objekt var en forvekslet vejrballon.
På et meget højere niveau havde nogen tydeligvis sagt:
"Du kan ikke sige 'flyvende disk'. Find på en dækhistorie."
Jeg tror, at USA's præsident fandt ud af det
næste dag og sagde: "Begrav det." Så det gjorde de.
USA's militær og regerings afvisning af Roswell-styrtet
har mystificeret offentligheden i næsten 80 år.
Folk siger, man ikke kan holde på så stor en hemmelighed.
Jo, man kan!
Historien viser igen og igen, at enorme hemmeligheder kan holdes.
Så hvad er det egentlig, regeringen dækker over?
En, der kender svaret, er Agent X,
en tidligere CIA-agent, som har indvilliget i at tale med Rick,
hvis hans identitet holdes hemmelig.
Det er vildt, han vil snakke,
for det er en stor risiko for ham at tale om UFO'er.
TIDLIGERE CIA-AGENT
Da jeg først startede, havde ingen et skrivebord.
Man sad, hvor man kunne.
I de gamle dage, i 40'erne, 50'erne, og til sidst 60'erne,
lå ting stablet i kasser og skrivebordsskuffer.
Der var fyldt med ting, som ingen vidste noget om.
I den moderne æra dukkede kontorbåse op, og nogle ting
kom i praktiske gammeldags papkasser.
Og de kasser endte på et sted i biblioteket
kaldet "den historiske efterretningssamling."
Jeg var derinde, og der var en metalreol med kasser,
og jeg så en, hvor der stod:
"Roswell," og jeg tænkte: "Tager du pis på mig?"
Jeg åbnede den, og det, der var i den,
kan og vil jeg aldrig nogensinde fortælle i detaljer.
Men der var papirer og andre ting.
Jeg kan 100 % garantere, at Roswell skete.
Der var et fartøj og lig.
Jeg aner ikke, hvor det havnede efter. Ingen ved det.
Hvis en UFO faktisk styrtede ved Roswell, og der blev fundet alien-lig,
hvorfor skjulte regeringen det så?
Rich spekulerer på, om militæret vidste, hvad rumvæsnerne planlagde.
Efter at have hørt sandheden fra Agent X
sidder Rich tilbage med et spørgsmål.
Hvad lavede UFO'en der?
Måske styrtede rumvæsnerne, før de nåede deres endelige destination.
Var de måske på vej til White Sands-missilanlægget?
Verdens største militære installation
og teststedet for den første atombombe.
Det var tæt på White Sands, et hemmeligt testområde.
At det ligger lige ved siden af Roswell er intet tilfælde.
For at afgøre, hvorfor rumvæsener måske overvågede White Sands,
ser Rich tilbage på 1940'erne.
Da USA for første gang godkendte et tophemmeligt atomprogram,
kaldet "Manhattan-projektet".
Dets mål var at udvikle verdens første atombombe.
Den 16. juli 1945
bar deres anstrengelser endelig frugt.
Efter tre års forskning foretog man den første atomsprængning nogensinde,
kendt som Trinity-testen, midt i New Mexicos ørken.
Fik testen på en eller anden måde opmærksomhed fra rumvæsner i det ydre rum
Blev de her opmærksomme på vores atomvåben?
Er det derfor, de har deres øjne på vores militær?
Virkningen af Trinity-testen var enorm i omfang.
Den kunne mærkes 160 km væk. Den smadrede vinduer 200 kilometer væk.
Trinity-testen udløste en sprængkraft på 21 kiloton,
svarende til 10.000 tons TNT,
og skabte et blændende lysglimt
med en gigantisk paddehattesky, der var 12 kilometer høj.
Forestil dig, du er en udenjordisk krigsplanlægger,
der ser på Jorden og ser Trinity-testen.
Da må de finde på en ny plan,
for de indser, at de står over for en atommagt.
Jorden har nu atomvåben, og med missilteknologien
har de måske evnen til at sende dem ud i rummet.
Den 9. juli 1962.
Detonationen af et atomvåben i det ydre rum blev til virkelighed,
da en test kendt som Starfish Prime blev affyret fra Johnston Island,
1.500 kilometer sydvest for Hawaii.
Starfish Prime var en overvældende begivenhed.
Jeg mener, det var... Eksplosionen skete 400 kilometer ude i rummet.
Pludselig kan vi
ikke blot detonere på Jorden, men også ude i rummet.
Det er, som om vi har skruet et nøk op for tingene.
På det tidspunkt vil alle rumvæsener kigge på Jorden og sige:
"Den her planet skal vi holde øje med."
Den var 100 gange kraftigere end Trinity-testen,
og Starfish Prime var det største atomvåben nogensinde udløst i rummet.
Det forårsagede en elektromagnetisk puls, der slog gadelys ud
og førte til radioforstyrrelser.
Man må overveje, hvad de kunne se i de andre dimensioner.
Man ringer med middagsklokken: "Her er vi! Kom og tag os!"
Atomsprængninger kan have tiltrukket rumvæsner,
men hvad var deres plan, når de var her?
Var det her, UFO'er begyndte at overvåge militæret?
Rich tager til Franklin, Kentucky, for at undersøge.
For de fleste ser Franklin, Kentucky, ud til at være en typisk sydstatsby,
men under denne facade ligger et mørkt mysterium.
I 1948 var det her, at den 25-årige jagerpilot
kaptajn Thomas Mantell
skabte overskrifter verden over, efter han døde i jagten på en UFO
i himlen over Franklin, Kentucky.
I mere end 70 år har hans tragiske flystyrt
fået lokalsamfundet til at kræve svar...
herunder Mantells børnebørn: Eric og Terry Mantell.
-Hej! -Hej.
-Rich Emberlin. -Eric Mantell.
-Terry Mantell. -Det er en ære.
7. JANUAR 1948
Rich mener, de kan hjælpe ham med at forstå, hvor langt militæret vil gå
for at skjule sandheden om UFO'er for offentligheden.
Nogle af medaljerne her er fantastiske.
-En fyr, som var... 25 år? -25.
Han havde allerede to Presidential Unit Citations.
Dette er en stor udmærkelse. Distinguished Flying Cross.
En, der er 25 år gammel, der allerede har alt det,
er den ægte vare og på vej frem. En dygtig pilot. En helt.
Det bekræfter, hvem han var som pilot og person,
og han havde to børn og en kone, som han elskede.
Og han satte sit liv på spil den dag.
Den 7. januar 1948 får kontroltårnet på Godman Army Airfield
i Fort Knox, Kentucky en rapport om,
at et uidentificeret flyvende objekt svæver over basen.
Der var opkald fra hele Kentucky,
der overvældede politiet.
"Vi kan se noget enormt og metallisk. Hvad er det?"
Man kontakter straks Kentuckys luftværn.
Kaptajn Thomas Mantell, som leder en gruppe på fire P-51-fly,
sendes afsted.
I løbet af få minutter nærmer Mantell og hans folk sig det mystiske objekt.
Han rapporterede, det var skinnende, metallisk og enormt,
og at der var observationsvinduer.
Men så giver Mantell en forbløffende ordre
til en af piloterne i hans formation: Vend tilbage til basen og armer dit fly
med "hot guns", det militære udtryk, som betyder "klar til at skyde."
Det har jeg altid fundet interessant,
for det er nærmest den rygende pistol i sagen.
De vidste, det var alvorligt, ellers ville han ikke sige det.
Han beder om våben, fordi han føler sig truet.
Han er en erfaren fyr, så han beder om det af en grund.
Mens det andet fly gør klar til intergalaktisk kamp,
stiger Mantell højere og højere i jagten på UFO'en.
Ved 6 kilometers højde mistede de kontakt.
Der starter mysteriet.
Kaptajn Mantells fly ses sidst, mens det styrter mod jorden...
Det styrter på en mark i Franklin, Kentucky,
den samme by, hvor han ironisk nok blev født blot 25 år tidligere.
En af de sidste, der så flyet, var den lokale beboer Doyle Burnett,
som kun var syv år gammel, da flyet på tragisk vis faldt ned fra himlen.
Vi hørte en eksplosion og kiggede op, og vi så et fly komme ned.
Den ene vinge røg af flyet og fløj tværs over marken nær os.
Doyles kone Patsy var også vidne til ulykken.
-Er det huset, du voksede op i? -Ja. Det er her.
Og her var du, da flyet styrtede?
-Ja. -Hvor gammel var du?
Jeg var fire år gammel, men jeg husker det godt.
-Det glemmer man ikke lige. -Nej.
Lyden, da den ramte taget, var bare...
Værre end en haglbyge.
I løbet af få timer tiltrak ulykken tilskuere fra hele området,
mens pressen bragte nyheden om et militærfly, der var styrtet ned,
mens det jagtede en UFO.
Kom militæret?
Ja, de kom hjem til os.
De vækkede os midt om natten. Det var en meget kold nat.
Min mor spurgte, hvorfor flyet styrtede ned,
og deres standardsvar var: "Han fløj for højt og løb tør for ilt."
Mange har forsøgt at forklare,
hvorfor kaptajn Mantell styrtede ned...
men ingen officielle rapporter nævner noget om en UFO.
Det åbner for flere spørgsmål.
Der kom en rapport efterfølgende, der sagde...
-Efter den her? -Ja.
Fra militæret?
Ja, fra militæret, om at han måske jagtede Venus.
En anden rapport sagde, han måske jagede en vejrballon.
Det med Venus er latterligt. Og han så ofte luftballoner.
De sendes ofte op fra basen.
Om morgenen, før flyene letter.
Alle talte om, hvad der skete.
Flere troede, at det var en UFO.
Det var rygtet.
Jeg troede på det efter at have set nyheder og information om det.
De siger altid, det er en vejrballon. eller noget andet,
men der var ingen vejrballon, kan jeg fortælle dig.
Jeg er næsten sikker på, det var en UFO.
Det var ikke noget, der kom fra denne verden, det er jeg sikker på.
Hvorfor var det en UFO?
Der er for mange spekulationer om hvorfor, en vejrballon
og om Venus,
og man ville aldrig se Venus klokken 15 om eftermiddagen.
-Der måtte være særlige omstændigheder. -Ja.
Man skal være højere oppe for at se det.
Det er et mysterie.
Tænk, at I ikke har set det før, men her er udstillingen.
Det er jo fantastisk.
Jeg elsker det billede der.
Det er et stykke af jeres bedstefars fly. de fandt på nedstyrtningsstedet.
Det er fantastisk.
-Det er meget følelsesladet for mig. -Ja.
Også for mig, og jeg kendte ham ikke engang.
Kaptajn Mantell vil for evigt være udødeliggjort
i Franklin, Kentucky.
Nu har hans børnebørn endelig muligheden for
at hylde hans store offer.
Joe Phillips, der bor i Franklin,
har tilbudt at køre Eric og Terry til stedet,
hvor deres bedstefar, en sand amerikansk helt,
mistede livet i jagten på en UFO.
-Vi er stort set lige foran det. -Lige her?
Da den ramte, rystede jorden.
Folk samledes for at se det.
En forfærdelig dag...
Jeg har så mange følelser lige nu.
At vi står på stedet betyder meget.
Ikke kun for Eric og mig, men for hele vores familie.
Hans fly, hans P-51, var lige her.
Utroligt.
Hvad mon han tænkte? Var han ved bevidsthed?
Thomas Mantell kæmpede ved D-dag og overlevede,
og så dør han flere år senere i fredstid
over det kontinentale USA på jagt efter en UFO.
Og regeringen siger: "Sådan noget findes ikke."
Men man må leve med det.
Man må håndtere, at det er sket i ens familie.
Gid jeg kunne mildne dit tab, men ord er ikke nok.
Tag dig god tid.
Jeg ved ikke, hvordan folk håndterer det.
Jeg håber, de kan finde fred.
Lad os bede en bøn. Kære Gud, tak for denne dag.
Vi ved, at Tommy og hans mor og hans kone
er sammen lige nu,
og det er vores tro, der bærer os videre.
Og vi elsker dig. I Jesu navn beder vi. Amen.
Måske får verden aldrig at vide, hvad kaptajn Mantell så
seks kilometer oppe i luften.
Kan hans død have været et varsel om noget værre?
Og i så fald, spørger Rich, er militæret så forberedt på at slå igen?
Mens kaptajn Mantell var den første pilot der døde i jagten på en UFO,
havde ingen før fået ordre til at skyde,
indtil 1957, da major Milton Torres jr.
overlevede alle tiders største UFO-konflikt
og blev centrum for endnu en militær mørklægning.
Rich henter Roderick Martin ind,
en feltundersøger for det meget respekterede UFO-netværk,
kendt som Mufon.
Efter at have set en UFO jagte et jagerfl i en alder af 12 år,
har Roderick gjort det til sin livslange søgen at afdække,
hvorfor rumvæsner forfølger vores militær
I dag har Roderick arrangeret et møde med major Torres' søn, Geoffrey,
på organisationens årlige konference i Las Vegas.
Jeff, tak for at ville snakke i dag.
Vi har undersøgt flere forskellige hændelser, hvor piloter
jagede eller mødte UFO'er,
men desværre mistede nogle af dem livet.
I tilfældet med din far
overlevede han, hvilket er spændende for os.
Start fra begyndelsen. Fortæl om hans karriere,
så vi har en forståelse af den.
Min far tjente 20 år i det amerikanske luftvåben,
og han fløj over 300 kampmissioner i Vietnam.
Han var en højt dekoreret officer,
og han arbejdede for NASA's rumprogram.
Imponerende.
Jeg voksede op blandt kæmper, og han var en af dem.
Da den kolde krig var på sit højeste, var hysteriet om invasioner stort,
og alle uidentificerede luftfartøjer satte militæret i højeste alarmberedskab.
Den 20. maj 1957 er den amerikanske jagerpilot Major Milton Torres jr
udstationeret på en militærbase i England
da han pludselig får ordre til at lede efter et mystisk objekt,
der kan ses på radar.
Det suser hen over himlen med næsten 1.000 kilometer i timen,
men Torres forfølger den uidentificerede fjende...
Han sagde: "Radarsignaturen var stor som et hangarskib."
Den var enorm.
Den mærkelige plet på Torres' radarskærm ligner ikke noget, han nogensinde har set
Han jagede den på radaren.
Og den gjorde ting...
Den udførte utrolige manøvrer, som trodsede fysikkens love.
Det var hans ord.
Da han er bevæbnet med 24 missiler, beordres Torres til at angribe.
Det skræmte livet af ham, for man tænker:
"Det kunne være 3. verdenskrig! Hvad skyder jeg efter?"
-Men han gik modigt ind. -Ja.
Han gik ind og...
Han tænkte, at dette kunne være begyndelsen på enden!
Torres låser sig fast på sit mål og gør klar til at skyde...
Når man er låst fast og skyder, tager computeren over.
Og lige da computeren tog over...
To sving, og så var den væk.
Han rystede helt. Han sagde: "Hvad fanden var det?"
Han var helt forskræmt og kontaktede radarstationen:
"Jeg ved ikke, hvad der skete,
men den forsvandt bare fra min radar."
Når min far siger, det var et rumskib...
kan det ikke have været andet.
Efter hændelsen flyver Torres tilbage til basen,
hvor han straks bliver opsnappet af sin overordnede.
En af de menige kom med en NSA-fyr
i sort jakkesæt og slips.
Ligesom Men in Black .
Absolut.
Fyren kom ind og sagde:
"Kan du lide at flyve?" Min far sagde: "Ja."
Han sagde: "Så hør her.
Nævner du nogensinde det her, flyver du aldrig igen.
Vi tager din rang og din licens, og så er du ikke en skid."
"Javel."
Han sagde: "Du taler aldrig om det igen. Det er ikke sket.
Fortæl det ikke til nogen."
-50 år. -Ja.
Hvordan holdt han sammen på det hele i al den tid uden at knække?
Han gemte det væk.
Det var låst væk, og man kunne ikke få det ud af ham.
Hvordan var livet for din far efter?
Han fortalte det aldrig til sin far.
De var ellers meget tætte.
De var tætte.
At han aldrig fortalte det til sin far...
Det er utroligt...
Han tog det med sig i graven uden at sige noget.
Han tog det med sig.
Selvom Torres har forbud mod at tale om sit UFO-møde,
kan han stadig skrive om det i hemmelighed.
Han vidste, det var en mørklægning.
Og han vidste, at dette kunne dø med ham.
Han var forudseende nok til at sige: "Jeg skriver en erklæring om det."
I 2003 dukker Torres' beretning op, efter at det britiske forsvarsministerium
afklassificerer tusindvis af sider med UFO-dokumenter
og frigiver dem.
Jeg var blevet bedt om at hjælpe
med at fremme afklassificeringen
og frigivelsen af forsvarsministeriets UFO-filer.
Jeg fungerede som en slags mellemmand
og kunne advare Milton Torres om,
at dette ville komme ud,
og derefter lave noget mediearbejde med ham.
I april 2009
inviterede Nick Pope major Torres til at tale på en UFO-konference
i Gathersburg, Maryland,
hvor han endelig kunne dele sin historie med verden.
Så uden yderligere omsvøb
vil jeg nu give mikrofonen til major Milton Torres.
Hvis man vil have et uangribeligt vidne, er det Milton Torres.
En dekoreret helt. Han var virkelig den bedste af de bedste.
Siden har jeg været overbevist om,
det var et rumvæsen, og ingen kan kan tale mig fra det.
Jeg så det selv, og jeg takker jer for...
Han kunne ikke fortælle historien uden at bryde sammen.
Bare følelsen var for meget for ham.
Jeg er glad for at kunne give ham det, før han døde.
Mange tak, Nick,
for at få det til at ske.
Havde du ikke været der til at få det frem,
var det dødt med ham.
I slutningen af sit liv fik han endelig lettet sit hjerte.
For dig er det naturligvis en dyb familieting,
men lad os ikke glemme det.
Og jeg ønsker ikke at reducere din far til bare at være en sag,
men man kan ikke komme udenom,
at dette er en af de største UFO-hændelser nogensinde.
Ja.
Folk taler om Roswell og den slags, og dette er på samme niveau.
Hvad kan være større
end en ordre om at skyde en UFO ned?
Efter Mufon-konferencen
konkluderer Roderick, at hvis militæret bad Torres åbne ild,
må de have vidst, at UFO'er er en trussel
Men hvordan genkender vi en invasion af rumvæsener?
For at finde ud af, om UFO'er truer vores luftrum,
mødes Rich og Roderick med graverjournalisten Melissa Tittl
på et centralt sted.
Som datter af en veteran fra luftvåbnet
og med over to årtiers erfaring med at rapportere om UFO'er
medbringer Melissas et væld af kontakter, herunder Ted Roe,
administrerende direktør for NARCAP,
National Aviation Reporting Center on Anamalous Phenomenon.
Sammen vil de undersøge hans næsten 20 års forskning
om pilotrelaterede hændelser med uidentificerede luftfænomener,
mere almindeligt kendt som UAP'ere.
Ted Roe, vi er så beærede over, at du er her i dag.
Hvordan blev du involveret?
Specifikt med at forske i hændelser med luftfartøjer.
Jeg blev involveret i denne type forskning, fordi UAP-oplevelser
er sket for mig, og jeg vil forstå det bedre.
Kan du fortælle os om en af dine særlige oplevelser?
Det drejede sig om en observation over Oakland, Californien, i januar 1999.
Vi var på vej mod syd. Min veninde Susan kørte,
og tæt på stoppede noget ved Oakland Federal Buildings.
Den hoppede rundt hurtigere, end jeg kunne blinke.
Jeg så en cylinder på 13 meter, gætter jeg på.
Den havde to store lys.
Da vi kørte den vej, vendte den sig parallelt med bilen,
og så blev det pludselig mørkt.
Og vi vandt omkring tre timer i tid.
Vi kørte i måske et minut og 15 sekunder lineært,
men over tre timer gik.
Det er fantastisk!
Ændrede dit liv sig fuldstændig?
Ja. Jeg fik det skidt.
Og det er hele dit liv nu?
Ja, det har været mit livsværk siden. Vi har indsamlet data.
Jeg har over 100 års pilotrapporter om den slags fænomener.
Hvilke mønstre har du fundet
i din forskning?
Piloter rapporterer almindeligvis fire grundlæggende varianter af UAP.
De rapporterer kugler af lys, sfærer, cylindere og diske.
Geometriske former.
Der er andre, men dem ser vi ikke ofte i data.
Lyskugler er halvdelen af tilfælde,
vi kender til lige nu.
Hvad er interaktionerne mellem piloter og lyskuglerne?
Vi har beretninger om, at de ruller rundt om flyet.
Andre observationer går på, at de kommer mod en,
på afstand og passerer.
Men der synes at være et personligt aspekt i flyets tempo.
Personligt aspekt?
Det bliver på siden af flyet.
Så der er noget interaktivt mellem det og flyet.
Modsat noget, der bare flyver forbi.
Hvorfor gør de det? Hvorfor forsøger de at interagere med dem?
Jeg tror, de indsamler information.
-Hvad er budskabet? -"Se, hvad vi kan."
-Skræmmende. -Ja.
Det er en erkendelse. Vi bør være opmærksomme.
Det er ikke for sjov. Det ser skidt ud.
Vi har talt meget om militære hændelser.
Men er kommercielle piloter stået frem?
Vi har Erik Delgado, der var pilot
og havde et UAP-møde i luften, som jeg undersøgte.
Han har fløjet i 30 år og har tidligere været i militæret.
Han vil gerne fortælle os lidt om det.
-Skal vi lave et videoopkald? -Ja.
-Goddag. -Hej, Erik.
Kan du fortælle os, hvad der skete?
Jeg er Erik Delgado. Jeg er kaptajn på en Boeing 767
for et fragtfirma i det sydlige USA.
Vores destination var Memphis.
Førsteofficeren og jeg talte om turen,
da jeg så et enormt hvidt lys over venstre skulder.
Tænd halelyset? Er det tændt? Okay.
Jeg troede, det var et fly.
Den var på vej mod os.
Det skræmte mig.
Jeg havde fat i instrumenterne
og forventede, at T-Cast'en og undvigelsessystemet på flyet
ville skrige: "Dyk ned nu."
Jeg var bange. Mit hjerte hamrede.
Det er en kugle. Se!
Den pulserer og er ikke på radaren!
Tænd T-Cast og tjek skærmen.
Systemet, der advarer om trafik nær flyet,
havde ikke advaret om noget.
Det er et uidentificeret flyvende objekt. Det er skræmmende.
Da indså jeg: "Åh gud, et uidentificeret flyvende objekt."
Jeg har fløjet 30 år af mit liv, og jeg har aldrig set noget lignende.
Det er fænomenalt. Se lige.
Der er vores fly, intet på T-Cast. Der er et vejrsystem.
Omkring 60 kilometer til venstre...
Det var udenjordisk.
Vi kan ikke hamle op med den fart og manøvrering.
Hvad hvis det havde våben?
Måske plasmaenergi, da missiler virker gammeldags.
Truslen findes.
Vi får problemer, hvis de går efter os.
Hvis man forestiller sig,
de ville lave en fjendtlig overtagelse.
På en skala fra 1-10, ville det være 9.
Hvad deres hensigt er? Jeg kan kun gætte.
Tak for din tid.
Tak.
Det var en fornøjelse.
Når en som Erik træder frem,
fortæller han det uden omsvøb.
Historier om UAP-kugler af lys går årtier tilbage.
Jeg har nogle fotografier.
Et fotografi fra 2. verdenskrig af såkaldte "Foo Fighters."
Under 2. verdenskrig var der en række piloter,
både amerikanske og britiske,
som rapporterede om kugler af lys, der fulgte deres fly.
Første troede de, det var et nyt tysk eller japansk våben,
men de angreb ikke, så den teori holdt ikke.
Efter observationer fra militærpiloter
blev de mystiske lyskugler snart kendt som Foo Fighters.
En radaroperatør var fan af den gamle Smokey Stover-tegneserie,
hvor sloganet var: "Where there's food, there's fire." Det var vrøvl.
Han talte om en observation,
og han smed tegneseriestriben ned
og sagde: "Det er vel Foo Fighters."
Og navnet blev hængende.
Var det fingeraftryk fra en anden civilisation, der holdt øje med os
og vores primitive lille konflikt?
Var der noget ved 2. verdenskrig, der tiltrak sig opmærksomhed
fra andre civilisationer i vores lille del af galaksen? Måske.
Lad mig give et par eksempler.
Jeg har flere billeder af lyskugler over Catalina Island fra 1947.
Og dette er et stillbillede fra hr. Delgados møde sidste år.
Se, hvor ens de ser ud.
Disse to billeder er taget med over 70 års mellemrum.
-Og de ser næsten ens ud. -Ja.
Hvad mon de overvåger? Vores fremskridt som mennesker?
Er det vores teknologi?
Jeg tror, de er her for at besætte,
og det er en del af deres mønster
med kolonisering eller ekspansion.
Er de en trussel?
Det vil jeg tro. De er bedre end os på alle niveauer.
De respekterer ikke grænser. Vi kan endda blive udryddet.
Det kan blive slemt.
Beslutter rumvæsener sig for at erobre vores planet,
har menneskeheden så en chance,
eller vil en invasion være enden på verden, som vi kender den?
Efter mødet med Ted Roe og Erik Delgado
mener Rich, vi er ved et kritisk punkt.
Det er vigtigere end nogensinde
at finde ud af, hvordan rumvæsener kan angribe.
For at undersøge rumvæsnernes krigsplan
er Rich rejst til Texas for at mødes med oberstløjtnant Kent Johnson.
En pensioneret pilot fra flyvevåbnet,
som måske kan hjælpe Rich med at forstå rumvæsnernes evner.
Tak igen. Det er ikke nemt for tidligere militærfolk
eller nuværende militærfolk at stå frem, så mange tak.
Det er mest en følelse af pligt
på grund af den seneste rapport fra Kongressen.
Jeg tænkte, at folk skulle vide,
det ikke er usædvanligt, at det sker.
Hvad var din første oplevelse med UFO'er?
Jeg fløj overvågningsmissioner
over det sydlige Irak mod det irakiske luftvåben.
Nogle gange er der lange strækninger, hvor man rækker radaren ud,
så langt man kan, og jeg kom op på maksimal højde.
Og jeg fiskede bare.
Jeg smed en krog ud for at se, om der var noget.
Jeg fik en lille plet på radaren,
og jeg kunne kortvarigt se, den var ret højt oppe,
og den bevægede sig ret hurtigt.
Men så stoppede den pludselig og faldt direkte ned.
Så den fløj væk fra mig i meget høj hastighed.
Hvor hurtigt?
Over 30.000 kilometer i timen.
-Laver du sjov? -Nej.
Det er mit bedste skøn, for jeg så på skærmen,
og det var, hvad jeg så,
men så stoppede den pludselig og røg lige ned.
Hvad med den anden observation?
ET STED I SAUDI-ARABIEN
I januar 1991 er oberstløjtnant Kent Johnson på, hvad han tror er
en rutine-træningsmission i Saudi-Arabien under den første Golfkrig
Jeg arbejdede for den amerikanske hær. Jeg var i en OH-58 Kiowa-helikopter.
En ubevæbnet observationshelikopter med to pladser.
For at give en idé om miljøet...
Det er den type ørkenmiljø.
Det er fladt og uden noget særligt.
Det er mig.
Og der er den anden pilot, der var med mig på den mission.
Billedet her blev taget, lige før hændelsen fandt sted.
Johnson og hans medpilot
svæver 15 meter over ørkensandet,
da noget på over en kilometers afstand pludselig kræver deres opmærksomhed.
En ildevarslende skygge, stor som en fodboldbane,
flyver mod dem med over 1.600 kilometer i timen
og forsvinder ud i ørkenen.
Vi fløj rundt og ledte.
Jeg kunne ikke se, hvad der kastede denne skygge.
Men så vender skyggen tilbage, denne gang endnu stærkere,
og den går direkte mod Johnsons helikopter.
Pludselig stopper skyggen på mystisk vis lige foran dem.
Den stoppede, så den reagerede på os,
fordi vi var i dens flyvebane.
-Så den bremsede? -Helt op.
Den overskred fysikkens love.
Det ville være som at løbe ind i en betonmur
eller en bjergside med 30.000 km i timen.
Det ville bare splatte alt og alle ud.
Lad mig vise noget, jeg tror, du vil elske.
For bedre at kunne beskrive skyggen,
dens skarpe kant,
kan du forestille dig noget, der flyver højt,
og dermed har en sløret skygge, men jo tættere på overfladen,
desto skarpere bliver skyggen, desto mere veldefineret.
Her var den meget veldefineret.
Så den har været tæt på jorden.
Er den en trussel?
Godt spørgsmål, for vi ved det ikke.
Men hvis de er fjendtlige,
har vi så realistisk set en chance?
-Hvad tror du, det var? -En camoufleret UFO.
Men fordi vi ikke ved, hvad det er,
og hvordan den fungerer, hvem der styrer den,
kan det godt være en trussel.
Hvordan forsvarer man sig mod noget usynligt,
man ikke forstår, hvordan fungerer. Og vi kender ikke deres hensigter.
-Det skræmmer mig helt vildt. -Også mig!
Hvis UFO'er kan camouflere sig og trodse fysikkens love,
er vores militær forsvarsløst.
Men er det noget, regeringen allerede ved
Og må vi bare sidde og vente på, at rumvæsenerne angriber?
Efter mødet med Kent Johnson
indser Rich, at rumvæsnernes angrebsevner
overgår al vores nuværende teknologi.
Angriber rumvæsenerne, har vi ikke en chance.
De kan ikke blot udslette militæret, men hele planeten.
Er dette skæbnesvangre resultat noget, regeringen allerede ved?
Og hvorfor prøver de i så fald at skjule det?
En, der måske har svaret, er tidligere sergent i luftvåbnet Jeremy McGowan.
Han er opfinder af verdens første privatejede UAP-tracker,
som hedder O.S.I.R.I.S.
Han er i øjeblikket på sin egen jagt for at finde svar,
som militæret ikke vil give os.
Rich har sendt Roderick Martin for at mødes med ham i hans hjemby Las Vegas.
-Det er et sejt køretøj. -Tak.
Du er en gal videnskabsmand. Det her er som Ghostbusters for mig.
Bilen er blevet sammenlignet med ECTO-1 før.
Det er som den virkelige version, men i stedet for spøgelser
leder jeg efter UAP'ere.
Jeremy har rejst i hele Nordamerika med OSIRIS,
som er udstyret med en særlig radar, et magnetometer til at registrere
eventuelle magnetfelter udsendt af UFO'er
og et accelerometer til at identificere bevægelser på himlen.
Formålet med dette køretøj er at afdække sandheden,
som vi aldrig vil få fra regeringen.
Jeg tjente i luftvåbnet i omkring 12 år.
Normalt fik vi ordre om at pakke og stige på et fly,
da vi blev udsendt med kort varsel fra vores base.
I marts 1995 bliver sergent McGowan sendt på hemmelig mission i Mellemøsten.
ET STED I DEN JORDANSKE ØRKEN
Jeg blev ført ud i ørkenen.
Der var kun et stort telt og en kæmpe trækasse.
-Hvad tænkte du? -Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle tænke.
Det var simpelthen så mærkeligt. Jeg havde deltaget i Desert Storm.
Jeg havde kæmpet,
og dette var intet, som jeg kendte til. Men man må ikke stille spørgsmål.
Man følger ordrer.
Er det almindeligt at blive briefet før sådan en situation?
Vi fik ingenting. Ingen papirer eller noget.
Jeg måtte ikke nærme mig kassen, og nærmede nogen sige, skulle de skydes.
Det var en alvorlig ordre.
Jeg var bevæbnet med 240 patroner til min riffel,
og jeg havde også 18 højeksplosive granater med mig.
-Hvor længe stod det på? -Jeg var der i tre dage.
-Døgnet rundt? -Ja.
Der var ingen officerer eller noget,
der var ingen, så...
Jeg klatrede op på kassen, sad på den, lå på den.
En aften, mens han bevogter kassen,
har Jeremy en livsforandrende oplevelse, han aldrig vil glemme...
Himlen var krystalklar.
Man kunne se hele Mælkevejen.
Jeg sad og så på stjernerne med mine natbriller...
Og mens jeg lænede mig tilbage og kiggede op,
så jeg et klart lys, der kom bag mig,
fløj lige hen over mig,
drejede 90 grader til venstre, og fløj afsted i den retning...
På under to sekunder.
Da den drejede, var der ingen kurve i svinget.
Den satte ikke farten ned. Det gentog sig.
Den gjorde det igen og igen.
-Hvad tænkte du? -Jeg forstod intet.
Jeg havde lige set noget, der overgik min forståelse
af fysikken bag luftfart.
-Kan det have været et stjerneskud? -De drejer ikke til højre.
-Okay. -Ikke i rette vinkler.
Det var ikke et fly, da zonen var lukket ned.
Flytrafik var lukket helt ned.
Så du følte, du måtte rapportere det?
Jeg kunne ikke sige det til nogen.
I årevis spekulerer Jeremy på, hvad der var i kassen.
Var den mystiske UFO-observation i den jordanske ørken
forbundet med kassens indhold?
I 2019 får Jeremy endelig et svar,
som også peger på regeringens mørklægning...
Jeg fandt frem til en fyr fra Seal Team 4.
Han fortalte detaljer om kassen,
da han var med til at modtage den.
Indholdet af kassen var faktisk et genfundet atomvåben,
som var blevet stjålet fra Sovjetunionen
sidst i den kolde krig.
For at være specifik var det en SS-24, som kan rumme 10 sprænghoveder.
Han sagde, otte var installeret. For ni år siden
blev jeg diagnosticeret med en meget specifik og sjælden form for hudkræft,
der kun forekommer ved udsættelse for stråling.
Siden sin kræftdiagnose har Jeremy ikke længere tillid til regeringen...
Især ikke militæret.
I dag spørger han sig selv: "Hvad skjuler de ellers?"
Regeringens forsøg på at mørklægge truslen fra oven
er dokumenteret gennem historien.
Men nye optagelser afslører et nyt rumskib, der forfølger militæret,
der gør sandheden sværere at skjule.
Uidentificerede undervandsobjekter eller USO'er,
er det officielle navn for disse mærkelige anomalier,
der lurer dybt i havene.
Og ligesom med vores atomdrevne ubåde og hangarskibe på havet,
hvor der er vand, kan der være udenjordisk militærkraft.
Hvis nogen kender til dødelige trusler under vandet,
er det den pensionerede flådeofficer Carson Shoemake.
Han har gjort tjeneste på atomubåde, inklusive USS Tennessee
og USS Pennsylvania, og har indvilliget i at mødes med Rich
for at hjælpe med hypoteser om, hvad rumvæsnerne planlægger.
I vores undersøgelse
fandt vi en masse tilfælde, hvor ICBM-anlæg oppe nordpå
og i andre dele af verden blev lukket helt ned,
og hvor der var UFO'er i området på det tidspunkt.
I december 1966 i Minot
blev ti ICBM-missiler deaktiveret på samme tid.
Hvordan er det muligt?
Jeg kender ikke nogen
på noget regeringsniveau, der er i stand til det.
Var det en anden nation, var det en krigshandling.
Når vi ser ting som UAP'ere, hvorfor skyder vi dem så ikke ned?
Militært set ville man aldrig
kæmpe mod noget ukendt. Man kender ikke deres evner.
Set fra et logisk synspunkt
kan de rejse mellem galakser.
Hvad skal vi skyde dem ned med?
Det er ret narcissistisk at tro, vi er de eneste,
der kan tænke intelligent, forske, udvikle
og accelerere teknologi.
Vi aner ikke engang, hvor stort universet er.
Du har været på ubåde, der kunne affyre atomvåben.
Ja.
Har du nogensinde set noget unormalt?
Ja, jeg har set et par i høj fart.
-Under vandet? -Under vandet.
Når man ser på sonar, har vi disse vandfaldsskærme,
så man ved, at det kom hurtigt forbi en,
fordi det er pisket fra den ene side til den anden.
Hvad er en utrolig høj fart?
Det kunne slet ikke sammenlignes med vores system.
-Meget hurtigere. -Okay.
Det fortalte mig, at der var noget,
som ikke var normalt.
Alle taler normalt om, at man skal kigge op.
UFO'er... Ingen taler om at kigge i vandet.
Var jeg intergalaktisk rejsende, der ville skjule mig, valgte jeg vandet.
Vi har ikke kortlagt hele havet.
Der er store dele af havet, hvor vi ikke har verificeret
konturen af bunden.
Jeg har altid troet, de var kortlagt.
Nej.
-I hører ofte lyde. -Ja.
Hvordan er det at høre lyde på sonar?
Jeg har nogle på min telefon.
Jeg kan ikke spille alle lyde, for nogle er klassificerede.
Den her... Dette er en hval.
Højere, end jeg troede.
Og så har vi endnu en,
som er støj fra et skibs propeller...
-Det kan man høre. -Ja.
Her er en, der ikke er identificeret.
Det var Canadas militær, der fandt den,
og de kaldte det en USO.
Har du hørt noget lignende?
-Nej. -Får det dig til at tænke?
Det gør mig nysgerrig.
Jeg ville helt sikkert gerne vide mere om det.
Man bør altid være bekymret, samle al mulig data og være forberedt
på at analysere de tropper, man støder på.
For at høre mere om USO'ere,
sendes Melissa Tittl for at mødes med nogen,
som har stået ansigt til ansigt med en i sin tid i flåden.
I 2010 er konstabel John Baughman
på det atomdrevne hangarskib USS Carl Vinson
på vej til Haiti på en humanitær mission.
Men han ved ikke,
at denne mission bliver en, han aldrig glemmer...
SAN PEDRO, CALIFORNIEN
Fortæl mig om den dag.
Det var en ret rolig dag.
Der var intet på dækket.
Jeg tog en pause og kiggede mod styrbord.
Jeg bemærkede under mig,
at der var et objekt,
der havde form som en pille.
Det er ikke en ubåd, du har set før? Er det noget helt andet?
Det havde ikke mange træk, der kunne hjælpe med at definere den
i forhold til en rigtig ubåd.
Typisk har man masten, der stikker op af vandet.
I dette tilfælde lignede det et solidt objekt.
-Kan du vise, hvordan den så ud? -Ja!
Den var omkring seks meter lang, og den gik fra min venstre til højre side.
Og mens den bevægede sig,
faldt forenden sammen om sig selv og forsvandt.
Foran øjnene på ham bliver pilleformen til en hestesko.
På sekunder flyver den væk og forsvinder i havets dyb.
Gik du lidt i panik? Hvad følte du?
Jeg prøvede straks at glemme, hvad jeg havde set.
Den sære hændelse hænger ved Baughman,
for han tror, at vores fjender, jordiske eller udenjordiske,
er farlige at ignorere.
Hvis det var noget udenjordisk,
og de undersøgte hangarskibet,
ville det så ikke være mistænkeligt?
Hvis de gjorde det med skumle bagtanker?
Man bør se det, som man gør med internationale modstandere.
Hvis de kom hertil fra en anden planet,
er de langt mere avancerede end os. Men målet er det samme.
Hvordan forsvarer vi os mod den slags trusler?
Er menneskehedens udslettelse nært forestående?
Eller er det noget, vi kan forhindre?
Indtil for nylig har udenjordisk superintelligens været forbudt område
for seriøs forskning.
Og mens regeringen har lukket munden på dem,
der talte åbent om UFO'er,
har det ikke stoppet den berømte fysiker Michio Kaku,
der tror, at rumvæsener er menneskehedens største trussel.
Han kaldes den moderne Einstein,
og professor Kaku betragtes som en af de klogeste i verden,
og han har sagt ja til at mødes med Melissa
for at dele nogle af sine mest chokerende fund.
Vi er ved at nå et vendepunkt, hvor bevisbyrden før var på de troende,
der skulle bevise liv i rummet. Nu er det omvendt.
Og nu har vi den rygende pistol.
Hvor rygter nu bliver erstattet
af militærets optagelser, radarobservation
og infrarøde sensorer, som vi fysikere kan analysere billede for billede.
Dette ændrer alt.
Nogle af disse møder er helt langt ude
i forhold til vores forståelse af fysik.
Hvis de kan nå os fra stjernerne,
er de mange tusind år foran os.
Måske er det nogen, der arbejder med nye fysiklove.
For det første ved vi, at de kan rejse mellem mach 3 og mach 20.
Det er 3 gange til 20 gange lydens hastighed.
De kan zigzagge og skabe G-kræfter flere hundrede gange
Jordens tyngdekraft.
Det overtræder de fleste af fysikkens love.
Og de kan flyve under vandet!
Vi indså, at vi stod med en teknologi, der presser
på selve grænsen for, hvad vi ved om fysikkens love.
Du nævnte USO'erne, som er de fartøjer, der er i vandet.
Hvad tænker du om dem?
Hvad har vand, som de måske vil have?
Først og fremmest brint som brændstof.
Så de fylder deres benzintanke op.
Oceaner af brændstof, der kunne bruges til et rumskib.
Kan det være, at de skjuler sig?
De kan gøre alt muligt, som at vedligeholde udstyr uden chikane
fra USA's militær, eksempelvis.
Havet er perfekt for dem.
Vi har hørt et par historier om camouflage,
hvor disse UFO'er og USO'er kan camouflere sig.
Alle Star Trek-fans ved, at disse rumskibe
kan camouflere sig og blive usynlige.
Og rumvæsenernes teknologi behersker det nok allerede.
Men hvorfor er de her? Hvad er det, de vil?
Se på Klodernes Kamp. Hadede marsboerne os? Nej.
Hvad ville marsboerne? De ville have vores planet.
Det er alt. Vi var bare i vejen.
Professor Kakus nøgterne budskab er en advarsel til menneskeheden om,
at UFO'er og USO'er er noget at frygte...
Og at vi må forberede os på den dag, de beslutter at angribe.
I filmen Independence Day , hvad ville rumvæsnerne?
De ville have alt,
hver eneste smule energi og ressource.
De var græshopper, der kommer ind
og fortærer alt, de kan få fingre i.
Hvis vi bliver nødt til at slås mod dem,
vil vi være langt underlegne,
og vi ender som en fodnote i Mælkevejens galaktiske historie.
Når der er en potentiel modstander i vores luftrum
med teknologi langt over vores forstand,
hvordan kan man så ikke være bange?
Hvad hvis det pludselig accelererer
fra at være en nervekrig til en rigtig krig?
Hvis de ikke vil os det bedste, så har vi problemer.
Vi har set deres gerninger, hvad de har gjort...
Ignorerer vi det, er det vores egen skyld.
UFO-fænomenet påvirker os alle.
Jeg håber bare, vi er klar.
Næste skridt bliver ikke at komme med fred.
Det føles som krig.
Tekster af: Jesper Sodemann plint.com