Множество мистериозни обекти в небето
Downloaded from YTS.MX
водят до притеснения за националната сигурност.
Военните пилоти казват, че са видели нещо,
Official YIFY movies site: YTS.MX
което надскача сегашните технологии.
С десетилетия правителството е игнорирало сведения
за неидентифицирани летящи обекти, притесняващи военните.
Лъжите пред обществото са част от работата ни.
За това ни плащате.
Най-накрая разкритие на Пентагона изяснява едно нещо:
съществуват НЛО.
Флотът най-накрая признава, че видеозаписи,
на които се виждат НЛО във въздуха, са истински.
Флотът казва, че още не знае какви са тези обекти,
а властите не искат да спекулират.
За първи път в историята военни нарушават мълчанието.
Близо 40 години не съм казвал на никого за инцидента.
Има шокиращи разкрития...
Неидентифициран летящ обект спря ракетите ни.
... и ужасяващи срещи.
Не може да се опише с думи.
Като кълбо е. Гледай. Пулсира!
Но дали сме подготвени...
Един НЛО би могъл да унищожи ВВС.
... за война на световете?
В най-лошия случай искат да ни изтребят.
СРЕЩИ С ИЗВЪНЗЕМНИ
Вашингтон, окръг Колумбия
През юни 2021 г. Пентагонът пусна официален доклад,
описващ 144 срещи с НЛО на американската армия.
От разузнаването твърдят, че това е всичко, което знаят,
но критиците не вярват, включително и Рич Емберлин.
Той е ветеран в полицията с 30-годишен опит
и е работил с ЦРУ, ФБР и Тайните служби.
Вярва, че армията прикрива нещо мащабно,
че извънземните са заплаха и че видът ни е застрашен.
Рич се е заел да изобличи
най-голямата тайна на правителството.
Защо извънземните дебнат военните? И дали планетата ни е в опасност?
Нюъл, Южна Дакота
Рич се среща с пенсионирания офицер по сигурността на ВВС Марио Уудс,
който знае от първо лице какво крият военните.
Божичко. Не мога да повярвам, че съм на този път.
Марио от над 40 години не е стъпвал във военновъздушна база "Елсуърт",
където е преживял ужасяваща среща,
която доказва, че НЛО са заплаха за всички ни.
Невероятно е да видя това място. Сякаш изпитвам...
... може би притеснение.
Същевременно и вълнение, че съм на същите пътища,
на които това се случи навремето.
Вероятно е странно. - Да.
Това е учреждението "Ноември 1".
Не мога да повярвам, че още е тук. Оградата е същата.
43 години. Сърцето ми препуска като лудо.
Нямам думи как изглежда в наше време.
Защото още е тук? Да, дори това.
През Студената война в базата "Елсуърт" в Южна Дакота
е имало 150 ядрени ракети в бойна готовност,
които при заповед да се изстрелят на мига.
През 1977 г. Марио Уудс отговарял за охраната
в едно от учрежденията за изстрелване,
наречено "Ноември 1", в ден, който завинаги променил живота му.
Стоях точно тук. И точно на изток от нас,
под около 30-градусов ъгъл, видях обект на километри разстояние.
Беше по-ярък
от всичко друго в небето, и мигаше.
Погледах малко, изпуших цигара и си казах: "Много странно".
Огледай се. Тук няма нищо.
Най-яркото нещо на земята е това учреждение.
Хрумна ми да пусна светлините срещу него.
Върнах се тук, наблюдавах и пушех цигара. Нищо.
Тръгнах да си влизам, погледнах назад и го нямаше.
За миг. - Изчезна за миг.
Не видях да се отдалечава.
Но това не е краят на срещата на Марио.
Малко след полунощ
алармата в учреждението се задейства.
Имало е пробив в "Ноември 5".
Това е ракетен силоз на 15 минути от учреждението.
Марио и партньорът му, сержант Майкъл Джонсън,
трябва да проучат.
Но когато приближават "Ноември 5", където е бил пробивът,
не очакват да се натъкнат точно на това.
Отдавна не съм бил тук, Рич.
Сърцето ми ще изскочи от гърдите.
Значи сме тук. - Точно тук беше.
Огромно, сияещо кълбо от светлина се рее над силоза.
Високо е около 30 м и е няколко пъти по толкова в диаметър.
Топлината се усещаше още оттук.
Казвам го, защото почти можеше да се усети,
дори през прозореца на пикапа. - Радиация?
Да. Настръхнах от гледката и от усещането.
Това наистина се отразява на сърцето ми.
Бих казал, че е нормално.
Това е...
Това е рисунка.
Ето къде спряхме возилото.
Това е оградата на учреждението.
Марио ясно си спомня парализиращата конфронтация
със злокобната светеща сфера,
но ужасяващите събития, които последвали,
дълги години остават заровени,
докато хипнотизатор не изкарва наяве скрити спомени.
Докато си лежиш напълно отпуснат, умът ти започва да блуждае
и се връща към военните ти дни.
Преди нещо да се случи, ти си седиш в патрулката.
А след това? - Боях се да изляза.
Трябваше да го направя, но не можех. Страх ме е.
Спокойно. Сега си в безопасност. Просто гледаме филм.
Поеми си дълбоко дъх и натисни паузата.
Сякаш атмосферата беше изсмукана чрез вакуум.
Било е трудно да дишате?
Да, нямаше кислород. Нямаше въздух.
Набрах се на стъклото на пикапа
и започнах да светя с фенерчето си.
Нямаше никаква закономерност. Беше като при учреждението,
от което се изстрелваха ракетите.
Почти веднага налягането изчезна.
Мислиш ли, че си осъществил контакт?
Сякаш помолих за...
Облекчение. - Облекчение.
Виждането на НЛО и осъществяването на контакт над ядрения силоз
е достатъчно шокиращо, но това не било всичко
за Марио и партньора му сержант Майкъл Джонсън.
Последвала парализираща среща с няколко извънземни създания.
Колко на брой бяха?
Четири. - Добре.
И едно високо зад тях.
Колко високо беше високото?
Може би 180 см. Не знам. Той беше различен.
Можеш ли да го опишеш? - Да.
Имаше издължена глава.
Много издължена глава.
Когато ме погледна, сякаш гледаше през мен.
Дребните не ме притесняваха чак толкова.
Просто си стояхме тук.
Помня шепот. Не чух нищо друго.
Какво виждаш около себе си сега?
В някакво помещение съм, в някаква зона за инспектиране.
Проверяват ме и аз ги питам: "Къде е Майкъл?".
Отвърнаха ми да не се тревожа.
Видях онзи висок скапаняк, а той гледаше към мен.
Гледаше. Този тип не ми харесва.
Носи униформа, с която напомня на висшестоящ офицер.
Този висок тип никак не е добър.
Усещам прищипване ниско и вляво.
Сякаш нещо ме е хванало. Бързо е. Не е деликатно.
Това е последното, което помня.
Изведнъж бях на 8-10 километра в тази посока,
при езерото Нюъл, което е язовир за целия район.
Военните намират Марио Уудс и сержант Майкъл Джонсън
и ги отвеждат на лекар.
След прегледа
им е заповядано да не говорят никога и с никого за преживяното.
Още усещам миризмата във въздуха.
Не може да се опише с думи.
Сетивата ти просто... Дори не можеш...
... да го приемеш.
Каквото и да беше това. - Все гледаш нагоре.
Налага се.
Усети ли някаква заплаха?
Психически и визуално
натоварваше дотолкова сетивата, че не знаех дали да се боя,
да се изпусна в панталоните или да стрелям.
Всяка една от тези реакции не е правилната.
Не е решението.
Няма какво да направиш. - Да.
Направиха това, което си бяха наумили,
и ще продължават така.
Вече са го сторили, но още не са приключили.
Срещата на Марио Уудс го преследва над 40 години,
но опитът на армията да скрие истината, е още по-плашещ.
Защо изведнъж правителството карало хора да мълчат?
Искало е да скрие интереса на извънземните към ядрените бази?
Класическото прикриване предполага, че сме в огромна опасност,
без дори да предполагаме.
Историята ти за срещата с НЛО е невероятна.
Не знам какво ти е било.
Ако моята история ти се вижда ужасна и страшна,
трябва да поговориш с капитан Дейвид Шиндли.
Беше в базата "Майнът" в Северна Дакота.
Можеш ли да ни свържеш с него? - Няма проблем.
Има интересна история, която е наистина страшна.
Също като Марио Уудс,
и капитан Дейвид Шиндли е принуден да си мълчи,
когато един от най-големите кошмари на света се превърнал в истина.
Казвам се Дейвид Шиндли и съм пенсиониран капитан от ВВС.
През 1966 г. бях замесен в инцидент,
докато бях разположен в базата "Майнът" в Северна Дакота.
През 1966 г. капитан Шиндли има отговорната задача
да изстрелва ядрени ракети от свръхсекретно учреждение.
Днес има достъп до почти идентично учреждение -
Музея на ракетите "Минътмен" в Южна Дакота.
Той разказва на Рич как е вършил една от най-опасните задачи на света
и какво е станало, когато НЛО поел контрола над целия ядрен арсенал.
Слизаме 18 метра надолу. - 18 метра.
18. - Защо?
Чудиш се защо е толкова надолу? - Да.
Ако ни пуснат ядрена ракета,
ще трябва доста да копаят, за да ни изровят.
Колкото по-надълбоко, толкова по-добре.
Невероятно.
Ето как прекарах три години от живота си, Рич.
Уникално.
Това ли е бил офисът ти? - Да, Рич.
Тук беше разположен екипът.
Когато получат съобщение
от системата, че трябва да изстрелят ракетите,
отключват тази кутия.
Определят кои ракети ще изстрелят.
Имаме десет ключа. По един за всяка ракета.
В апогея на Студената война ракетите са насочени към Русия.
Една грешка тук долу би отприщила Трета световна война.
Ти си младеж на 20 и няколко години и отговаряш за ракети,
които може да унищожат света.
Точно така. Усещахме тази огромна отговорност.
Но нищо не може да подготви капитан Шиндли
за една ужасяваща нощ. Денят започва съвсем безобидно,
със студено септемврийско утро.
Разкажи ми този ден.
Будиш се, ядеш закуска
и гледаш новините в "Майнът". Какво виждаш?
Водещият каза нещо за това,
че през нощта жителите на Мохал, Северна Дакота, са видели светлини.
Смятали, че е НЛО. Светлините били на запад от града.
Когато го чух, си помислих:
"Божичко, аз трябва да се явя на служба на запад от "Майнът".
Когато капитан Шиндли пристига в учреждението,
новините за НЛО бързо се разчуват.
Отговорникът за сигурността на полетите ме попита:
"Чу ли какво е станало през нощта?".
Той казва на капитан Шиндли, че НЛО с формата на диск
и с диаметър около 30 метра
е навлязъл в западния край
на учреждението за изстрелване на ракети.
По гласовете и израженията им си личеше,
че е било наистина плашещо за тях.
Не искаха да излизат и да се приближават от страх.
За кратко време НЛО просто си стоял там,
а после внезапно изчезнал в прерията.
Но последвалото винаги ще измъчва капитан Шиндли.
Това е конзолата, на която седи командирът
и наблюдава ракетите.
Тези зелени лампички показват,
че ракетите са готови за изстрелване.
Първото, което видяхме, беше, че нямаше зелени лампички.
Всички бяга угаснали, но имаше много светещи лампички.
Бяха жълти и червени.
Всички светещи са били нещо лошо?
Да. Не можеше да се изстрелят, особено без зелени лампички.
Секунди по-рано и десетте ракети били готови за изстрелване,
но внезапно нещо ги обезоръжило.
Така не само Съединените щати,
а и целият свят бил уязвим при нападение.
Това беше сериозен проблем,
защото не бяхме изпадали в подобна ситуация.
Без съмнение неидентифициран летящ обект
обезоръжи ракетите ни.
Необяснимото събитие кара капитан Шиндли да се чуди
дали Съединените щати не са изправени срещу нов враг.
Щом са способни на това, каква ли заплаха представляват?
Щом могат да ни оставят без ядрени ракети,
и аз се запитах на какво ли друго са способни.
Дали могат да отстранят ядрените бойни глави?
А и какъв интерес представляват за тях?
Да не се опитват да подготвят бойното поле?
Добър въпрос.
Армията отдавна има проблем с тези неща. Тормозят ги.
Всъщност, още щом излязохме над земята,
на мен и командира ми ни казаха,
че не бива да говорим пред никого за инцидента.
Направо ни казаха: "Не се е случвало.
Никога не го коментирайте с никого, дори и помежду си".
55 години. Ето колко дълго капитан Шиндли пази тайната.
Тайна, която го човърка отвътре до 2013 г.,
когато героично се изправя
пред шестима бивши конгресмени в националния пресклуб.
Случи се инцидент в базата "Майнът" в Северна Дакота.
Казаха ми никога да не говоря за него
и да приема, че не се е случвал.
Затова днес съм обзет от безпокойство,
и то доста безпокойство,
тъй като никога не съм говорил официално по темата.
Беше ли ти трудно да говориш? - Много трудно.
Тогава бях емоционален, също както съм и сега.
Виждам, че това те е притеснявало толкова много години.
Знаел си, че се е случило нещо, и не си можел да кажеш на никого.
Дори и на съпругата си.
На никого. Имах лично достойнство,
но сега свързвам достойнството с това да казвам истината.
Длъжен съм да я кажа. - Преди си изпълнявал заповеди.
Сега преследваш истината. - Да.
Но каква е истината? И защо армията я крие?
Целта на Рич е да научи именно това.
След срещата му с капитан Дейвид Шиндли,
Рич Емберлин е убеден,
че НЛО могат всеки момент да започнат война.
Всъщност това едва не се случило, когато американските въоръжени сили
започнали стрелба по НЛО флотилия при Битката за Лос Анджелис.
В хаотичните седмици след нападението над Пърл Харбър
мнозина американци се боели, че японско нашествие
в континентален САЩ е неизбежно.
Но според Ник Поуп,
бивш НЛО следовател на британското Министерство на отбраната,
това не бил единственият враг, от който САЩ трябвало да се бои.
Всички са били нервни заради войната.
Имало е много паника и истерия.
На 25 февруари 1942 г. кошмарът се превръща в реалност,
когато военен радар улавя вражески самолет
на 200 км западно от Лос Анджелис.
Появил се този странен обект
и крайбрежните отбранителни сили открили стрелба.
Докато Лос Анджелис изпада в паника, е въведено задължително затъмнение,
а армията произвежда над 1400 изстрела в нощното небе.
Нощта на Битката за Лос Анджелис
е била като в холивудски филм. Навсякъде е царял хаос.
На сутринта местните се пробуждат,
очаквайки да видят японските нашественици край брега,
но за тяхна изненада се случва точно обратното.
Не са намерили японски самолети или оръжия.
Няма доказателство, че е било японско нападение,
но са видели странен обект.
Мнозина смятат, че обектът, който е предизвикал паника из града,
е бил НЛО, но армията яростно отрича подобни теории.
Удивителното за мен е, че ако японците са ни нападнали,
то тогава как са накарали самолетите да се спрат във въздуха?
Излъчвали са ярка светлина, стреляли са ги 1400 пъти,
но не са ги улучили. И после те просто си тръгнали.
До ден-днешен събитията при Битката за Лос Анджелис
си остават пълна загадка.
Битката за Лос Анджелис
е един от множество исторически инциденти,
за които армията мълчи.
Но какво са се опитвали да прикрият?
Реакцията на правителството относно тези НЛО инциденти
си е стандартна - отричай, неглижирай, развенчай.
Смятам, че ЦРУ или други разузнавателни агенции
са прикривали нещата от военна гледна точка.
Не можете да ни предпазите, и го знаете.
След Втората световна война
военните внезапно осъзнали, че имаме нов враг.
Разчули се още истории за НЛО и прикриването им продължило.
Най-известният случай е от 1947 г.,
когато НЛО се разбива край Розуел, Ню Мексико.
Розуел, Ню Мексико
Розуел си е кота нула
на модерния НЛО феномен.
Флотът няма летателен апарат с формата на чиния.
ВВС официално призна, че летящите чинии съществуват.
Преди 47 години нещо се е разбило в пустинята край Розуел.
47 години Пентагонът е лъгал за това.
Там нещо се е разбило.
Това е денят, в който вече не били само светлини в небето.
Изправили сме се срещу нещо физическо.
Американската армия призна поне това.
Удивителното изявление бързо привлича вниманието на света.
Но 24 часа по-късно правителството размисля.
На следващия ден заявили, че е метеорологичен балон.
Вместо летящ диск, сега правителството твърди,
че неидентифицираният летящ обект се е оказал метеорологичен балон.
Явно някой доста по-високопоставен е казал:
"Не може да заявим, че е летящ диск. Трябва да измислим обяснение".
Според мен президентът е научил за това
и е наредил: "Оправете се с това". И така и направили.
Армията и правителството отричат катастрофата в Розуел.
Това смущава обществото от близо 80 години.
Хората смятат, че не можеш да скриеш нещо толкова мащабно.
Напротив, можеш!
Историята многократно доказва, че може да се крият огромни тайни.
Какво точно прикрива правителството?
Агент Х е човек, който знае отговора.
Бивш агент на ЦРУ, който е приел да говори с Рик,
стига самоличността му да бъде опазена в тайна.
Невероятно е, че той ще говори с мен,
защото е рисковано за него да обсъжда неща като НЛО.
Когато започнах работа в щаба, никой нямаше бюро.
Сядахме си, където ни беше удобно.
Навремето, през 40-те, 50-те и 60-те години
нещата са трупани в кашони и в чекмеджета.
Беше пълно с неща и никой не знаеше какви са.
Когато агенцията се модернизира, се появиха кабинки и някои неща
бяха прехвърлени в класическите обемисти картонени кашони.
Всички те отидоха в част от библиотеката,
наречена "Историческа колекция на разузнаването".
Един ден бях вътре и пред мен имаше метална етажерка с кашони.
Видях, че на единия пише "Розуел".
Не можех да повярвам.
Отворих го и видях какво съдържа.
Не мога и няма в никакъв случай
да ти кажа какво точно имаше.
Намерих материали, документи, други неща.
Напълно съм сигурен, че инцидентът в Розуел е истина.
Имало е апарат и тела, със сигурност.
Нямам никаква представа къде са се озовали. Никой не знае.
Ако НЛО наистина се е разбил в Розуел и са намерени трупове,
защо правителството е укрило информацията?
Рич се чуди дали военните не са знаели
какво са планирали извънземните.
След като научи истината за Розуел от Агент Х,
Рич има още един въпрос:
какво е правел този НЛО там?
Може би извънземните са се разбили, преди да достигнат дестинацията си.
Може ли да са се били насочили към ракетната база "Уайт Сандс"?
Това е най-голямата военна база в света,
както и място за тестване на първата атомна бомба.
Близо е до "Уайт Сандс", където са се тествали тайно оръжия.
Това, че инцидентът е станал там,
изобщо не е съвпадение.
За да се опита да разбере защо биха се интересували от "Уайт Сандс",
Рич се връща към 40-те години.
Тогава правителството на САЩ одобрило
свръхсекретна програма за ядрени тестове
с кодовото име "Проект Манхатън".
Целта била създаването на първата атомна бомба.
На 16 юли 1945 г.
усилията им най-накрая носят успех.
След три години проучвания първата ядрена детонация,
наречена "Тринити", е извършена в пустинята на Ню Мексико.
Дали тестът "Тринити" някак е привлякъл
вниманието на извънземните в Космоса?
Тогава ли са разбрали, че имаме ядрени оръжия?
Затова ли са насочили вниманието си към военните?
Ефектът от теста "Тринити" е имал огромен мащаб.
Усетен е на 160 км. Счупил е прозорци на 200 км.
При теста "Тринити" е освободена експлозивна мощност от 21 килотона,
което е колкото 9000 тона тротил.
Имало е ослепителна светлина
и огромна гъба с височина 11 км и половина.
Поставете се на мястото на извънземен военен тактик,
който наблюдава Земята и вижда "Тринити".
Вече се налага да измисли нов план,
защото осъзнава, че се изправя срещу ядрена мощ.
Земята вече има ядрени оръжия, а с ракетната технология
може би има възможността да ги изстреля в Космоса.
На 9 юли 1962 г.
детонирането на ядрена ракета в Космоса се превърнало в реалност.
Тестът "Старфиш Прайм" е проведен на атола Джонстън,
на 1500 км югозападно от Хаваите.
"Старфиш Прайм" е удивително събитие.
Говорим за детонация на 400 км в Космоса.
И изведнъж се стига дотук.
Не просто детонираме ядрени бомби на Земята, а и в Космоса.
Все едно малко сме вдигнали летвата.
На този етап извънземните, гледащи към Земята, казват:
"Трябва да наблюдаваме отблизо тази планета".
100 пъти по-мощен от теста "Тринити",
"Старфиш Прайм" е най-мащабното ядрено оръжие, детонирано в Космоса.
Довело е до електромагнитен импулс, който угасил улични лампи
и имало радиосмущения.
Това ни кара да се чудим какво е видяно в други измерения.
Все едно да се чуе звънец за вечеря с думите: "Тук сме! Елате!".
Ядрени взривове може да са привлекли извънземни към планетата ни,
но какво са смятали да правят тук?
Дали тогава са започнали да наблюдават военните ни?
Рич отива във Франклин, Кентъки, за да разбере.
Франклин, Кентъки
За повечето хора Франклин, Кентъки, прилича на типичен южняшки град,
но зад фасадата му се крие мрачна загадка.
През 1948 г. 25-годишен пилот на изтребител,
капитан Томас Мантел,
се превърнал в световна новинарска сензация,
след като загинал, преследвайки НЛО
в небето над Франклин, Кентъки.
Над 70 години неговата трагична катастрофа
кара обществото да настоява за отговори,
включително внуците му Ерик и Тери Мантел.
Здравейте. - Здравей. Как си?
Рич Емберлин. - Ерик Мантел. Приятно ми е.
Тери Мантел. - За мен е чест.
Рич вярва, че те ще му помогнат да разбере
докъде би стигнала армията,
за да скрие истината за НЛО от обществото.
Някои от медалите тук са удивителни.
На колко е бил? На 25 години? - Да.
Два пъти е награждаван от президента.
Има дори отличителен авиационен кръст.
Щом на 25 години е имал всичко това,
значи наистина се е доказал. Опитен пилот. Герой.
Това доказва какъв е бил като пилот и като човек.
Имал е две деца и съпруга, в която бил лудо влюбен.
И пак е рискувал живота си, каквото и да е станало тогава.
На 7 януари 1948 г. ръководителите въздушно движение
на военното летище "Годман"
във Форт Нокс, Кентъки, получават информация,
че неидентифициран летящ обект се рее над базата.
От целия щат имало обаждания
и направо залели полицията.
"Виждаме нещо. Огромно е. Метално е. Какво е?"
Диспечерите веднага се свързват с националната гвардия.
Капитан Томас Мантел, който води четири самолета P-51,
е изпратен да проучи.
След броени минути Мантел и хората му
доближават мистериозния обект.
Казал, че е лъскав, метален, с огромни размери
и със стъкла отстрани.
Но тогава Мантел дава удивителна заповед
на един от пилотите във формацията:
"Върни се в базата и въоръжи самолета си за огън".
Иначе казано, да бъде готов за стрелба.
За мен това винаги е било много интересно,
защото е като димящо оръжие. Знаели са какво се случва.
Знаели са, че е сериозно, иначе нямало да се въоръжават.
За да го изпраща в базата, трябва да се е чувствал застрашен.
Той е опитен пилот. Не би го направил, ако не се налага.
Докато другият самолет се приготвя за междугалактическа битка,
Мантел се издига все по-високо в преследване на въпросния НЛО.
Преследвал го е и на около 6000 м са изгубили контакт.
Там започва загадката.
Последно самолетът на капитан Мантел е видян, докато падал към земята.
Разбива се в поле във Франклин, Кентъки.
Именно в града, в който е роден 25 години по-рано.
Един от последните, видели самолета, е Дойл Бърнет.
Бил е едва на 7 години, когато самолетът се разбил трагично.
Чухме експлозия, погледнахме нагоре и видяхме падащ самолет.
Едното крило изхвърча в другия край на полето.
Жена му Патси също е видяла катастрофата.
Отраснала си в тази къща. - Точно така.
И тогава си била тук.
Да. - На колко години си била?
На четири, но си спомням всичко.
Надали се забравя. - Именно.
Звукът от удара в покрива беше...
Беше по-зле от градушка.
За броени часове ужасната катастрофа
е привлякла зяпачи от района,
докато пресата излязла с новини за разбил се военен самолет,
който преследвал НЛО.
Военните появиха ли се? - Да, дойдоха до къщата ни.
Събудиха ни посред нощ. Помня, че беше доста студено.
Майка ми попита военните каква е причината за катастрофата
и получи стандартния отговор:
"Летял е твърде високо и е останал без кислород".
Имало е много опити за обяснение
на катастрофата на капитан Мантел,
но в никой официален доклад не се споменава НЛО.
Има повече въпроси, отколкото отговори.
След това излязъл доклад, според който...
След този? - Да, да.
Военен? - Точно така.
Според него може да е преследвал Венера.
Последвал трети, според който е било метеорологичен балон.
Това с Венера е нелепо. Освен това редовно е виждал балони.
Постоянно ги пускат от базите.
Сутрин, преди самолетите да излетят.
Всички говориха за случилото се.
Няколко души смятаха, че е НЛО.
Това се е говорело. - Да.
И аз го вярвах, след като видях новините и информацията.
Винаги казват, че е балон или нещо такова,
но знам, че не беше балон.
Почти съм сигурен, че беше летяща чиния.
Сигурен съм, че не беше нещо от нашия свят.
Защо смяташ така?
Имаше много спекулации относно метеорологичните балони
и за това, че не е видял Венера,
защото тя не се вижда в 15 ч.
Трябва да е имало специални обстоятелства.
Да. Трябвало е да се намира на по-голяма височина.
Тази загадка трябва да се обясни.
Не мога да повярвам, че не сте го виждали досега, но ето.
Страхотно.
Харесвам тази снимка.
Това е парче от самолета на дядо ви, намерено на мястото.
Невероятно.
Много е емоционално. - Няма как да не е.
Същото е и за мен, а дори не го познавам.
Капитан Мантел завинаги ще остане
в историята на Франклин, Кентъки,
а сега внуците му имат възможността
да почетат саможертвата му.
Жителят на Франклин Джо Филипс
предложи на Ерик и Тери да ги заведе на мястото на катастрофата,
където дядо им, истински американски герой,
е изгубил живота си в преследване на НЛО.
Точно пред него сме. - Тук ли?
При катастрофата земята се разтресе.
Хората дойдоха, за да го видят.
Беше ужасен ден.
В момента съм изпълнен с толкова много емоции.
Това, че се намираме на същото място, значи много.
Не само за Ерик и за мен, а за цялото семейство.
Самолетът му е бил точно тук, където сме ние.
Невероятно е.
Чудя се какво си е мислил. Дали се е събудил?
Служил е при десанта в Нормандия
и е починал в мирно време години след това
в САЩ, преследвайки НЛО.
А правителството казва: "Няма такова нещо".
Трябва да живееш с това, да приемеш,
че се е случило на семейството ти, на дядо ти.
Иска ми се да мога да те успокоя, но няма думи за това.
Не бързаш заникъде.
Не знам как хората се справят с това,
как приемат завършека, но дано да успяват.
Да се помолим. Боже, благодарим ти за този ден.
Знаем, че Томи, майка му и жена му
сега са заедно.
Вярваме го и това ни дава сили.
Молим те и се молим за теб в Божието име. Амин.
Светът може никога да не научи с какво се е сблъскал Томас Мантел
на 11 000 метра височина.
Може ли смъртта му да е предупреждение,
че най-лошото тепърва предстои?
А ако е така, Рич иска да знае дали армията е готова за отбрана.
Капитан Мантел е първият пилот, загинал при преследване на НЛО,
но никой не е получил заповед да стреля по такова
до 1957 г., когато майор Милтън Торес-младши
оцелял след най-сериозния сблъсък с НЛО за всички времена.
Това е в основата на поредното прикриване на истината.
Рич се обръща към Родерик Мартин,
който е полеви следовател за уважаваната НЛО организация,
наричана МУФОН.
След като видял как НЛО прогонва изтребител, когато бил на 12 г.,
Родерик си поставил за задача да разбере
защо извънземните дебнат военните ни.
Днес Родерик е уредил среща със сина на майор Торес - Джефри
на ежегодна конференция на организацията в Лас Вегас.
Джеф, благодаря, че дойде.
Разследваме няколко различни инцидента на пилоти,
преследвали или атакували НЛО,
но някои от тях са изгубили живота си.
При случая на баща ти,
той е оцелял да разказва. Това ни интересува днес.
Да започнем от началото. Разкажи ни за кариерата му,
за да го опознаем по-добре.
Служил е 20 години във ВВС на САЩ
и е участвал в над 300 военни действия във Виетнам.
Имал е много отличия.
Работил е и за НАСА по време на Космическата програма.
Впечатляващо.
Мога да кажа, че живеех в Земята на великаните,
а той беше един от тях.
В разгара на Студената война
имало истерия относно вражеско нахлуване
и всеки неидентифициран летящ обект
карал военните да бъдат нащрек.
20 май 1957 г.
Американският пилот на изтребител майор Милтън Торес-младши
е разпределен в американска база в Англия,
когато внезапно получава заповед да тръгне след мистериозен обект,
засечен от наземния радар.
Порейки небесата с 1100 километра в час,
Торес безстрашно преследва неизвестния враг.
Каза: "На радара изглеждаше с размерите на самолетоносач".
Огромно нещо.
Странното петно на радара на Торес не напомня на нищо познато.
Преследвал това нещо на радара.
Спомням си един детайл.
Правело е невероятни маневри,
противоречащи на законите на физиката.
Това са негови думи: "Противоречащи на законите на физиката".
Разполагащ с арсенал от 24 ракети, Торес получава заповед да атакува.
Това му е изкарало акъла, защото си е представял,
че започва Трета световна война и не знае какво е това нещо.
Но е показал кураж. Направо е действал.
Но си е мислел: "Това е началото на края".
Торес прихваща целта си и се приготвя да стреля.
Когато прихванеш и стреляш, компютърът поема контрола.
Така и станало. И това нещо...
Той каза, че е мръднало два пъти и е изчезнало.
Коленете му треперели и се питал: "Какво беше това?".
Бил много уплашен и се свързал с радара.
Казал: "Наземен радар, не знам какво стана,
но това нещо изчезна от екрана".
Щом той ми казваше, че е извънземен апарат,
не е можело да бъде друго. Бил е извънземен апарат.
След инцидента Торес се връща в базата,
където веднага е посрещнат от началника си.
Един от войниците довел човек от АНС,
приличащ на търговец - с черен костюм и вратовръзка.
Като типичните "мъже в черно". - Точно така.
Този мъж дошъл и на практика попитал:
"Обичаш ли да летиш, лейтенант?". Баща ми отвърнал: "Да".
Мъжът му казал: "Слушай тогава.
Ако някога кажеш за случилото се, няма да полетиш повече.
Ще ти вземем чина и разрешителното да летиш и край с теб".
Баща ми отговорил: "Да, сър".
"Няма повече да споменаваш за това. Не се е случвало.
Не казвай на жена си. Не казвай на никого."
50 години. - Да.
Как е издържал толкова време, без да рухне?
Това го изяждаше. Заключи го в ума си.
Казваше, че си има шкафче там и никой не може да го извади.
Какъв беше животът му след това?
Мисля, че най-трудното е било да не каже на своя баща.
Той беше близък с дядо ми.
Много близък.
Това да не каже дори на баща си, просто...
Това е смущаващо.
Мисля, че този факт го е мъчил до гроб.
Наистина го е мъчил до гроб.
Въпреки че на Торес му е забранено да говори за срещата с НЛО,
това не го спира тайно да пише за това.
От първия ден е знаел, че нещата са потулени.
Знаел е, че вероятно истината ще умре с него.
Имал е предвидливостта да си каже:
"Ще дам писмени показания". За да научат хората.
През 2003 г. разказът на Торес се появява,
след като британското Министерство на отбраната
декласифицира хиляди страници документи, свързани с НЛО,
и дава обществен достъп.
Помолиха ме да помогна
за промотирането на декласификацията
и пускането на НЛО файловете от Министерството на отбраната.
Бях нещо като посредник
и предупредих Милтън Торес,
че това ще се разчуе
и поработих малко с него.
През април 2009 г.
Ник Поуп поканил майор Торес да говори на НЛО конференция
в Гейтърбърг, Мериленд,
където той най-накрая разказал историята си пред света.
Без да ви занимавам повече,
ще дам думата на майор Милтън Торес.
Милтън Торес беше безупречният свидетел.
Награждаван герой. Наистина беше най-добрият.
Оттогава съм убеден,
че беше извънземен, и никой не може да ме разубеди.
Видях го лично и ви благодаря за...
Не можеше да разкаже историята, без да се разплаче.
Емоциите му дойдоха в повече.
Радвам се, че получи своя завършек, докато още беше жив.
Много ти благодаря, Ник,
за твоята значителна помощ.
Ако не беше ти, да извадиш истината наяве,
той щеше да я отнесе в гроба.
В края на живота си най-накрая изпита облекчение
и се освободи от този товар.
За теб това е нещо лично и семейно,
но да не забравяме...
Не искам да превръщам баща ти просто в случай,
но е факт,
че това е един от най-големите и впечатляващи инциденти с НЛО.
Да. - Хората говорят за Розуел
и за други гръмки случаи, но този е сред тях.
Има ли нещо по-мащабно и по-значимо
от това да ти заповядат да свалиш НЛО?
След конференцията на МУФОН
Родерик заключва, че щом военните
са наредили на майор Торес да стреля,
значи са знаели, че НЛО представляват заплаха.
Но как бихме разбрали, че има извънземно нашествие?
Лос Анджелис, Калифорния
За да разберат дали НЛО заплашват въздушното пространство,
Рич и Родерик се срещат
с разследващия журналист Мелиса Титъл
на централно място.
Като дъщеря на ветеран от ВВС
и с над 20-годишен опит в разследвания на НЛО,
Мелиса има куп контакти, включително Тед Роу.
Той е изпълнителен директор на НАРКАП -
Националния авиационен център за регистриране на аномални явления.
Заедно ще проучат неговия близо 20-годишен труд,
свързан с инциденти на пилоти
при неидентифицирани въздушни явления,
известни с акронима НВЯ.
Тед Роу, за нас е чест, че си тук днес.
Как се захвана с това?
Проучваш конкретно инциденти,
свързани с безопасността на самолети.
Захванах се с такъв вид проучване,
защото е нещо, което преживях и исках да го разбера по-добре.
Ще ни разкажеш ли за собственото си преживяване?
Беше наблюдение в Оукланд, Калифорния, през януари 1999 г.
Движехме се на юг по магистрала 880. Приятелката ми Сюзън шофираше.
Това нещо спря при федералните сгради.
Тогава то подскочи и се премести, преди да мигна.
Това беше цилиндър, дълъг около 14 метра.
Имаше две големи, бели светлини отдолу.
Движехме се насам. То се завъртя и застана паралелно на колата.
После по някаква причина много бързо се смрачи.
Оказа се, че сме изгубили три часа.
Карахме може би минута и 15 секунди,
а бяха минали три часа.
Невероятно!
Животът ти коренно ли се промени?
Определено. Почувствах се доста зле.
И това всъщност се превърна в твоя живот?
Точно така. Не се занимавам с нищо друго. Събираме данни.
Събрал съм пилотски доклади от последните над сто години.
Разкажи за някои от начините на действие,
които си открил при проучването.
Пилотите често докладват за четири вида феномени.
Кълба от светлина, сфери,
цилиндри и дискове. Стандартни геометрични форми.
Има и други, но тези са основните.
Светещите кълба са близо 50% от случаите,
за които знаем на този етап.
Какъв е контактът между пилотите и кълбата светлина?
Имало е случаи да приближат самолет и все едно се търкалят около него.
В други случаи само идват към теб, на разстояние, и те подминават.
Но изглежда, че има и личен аспект.
Личен аспект?
Приближава до самолета и стои до него.
Има някаква интерактивност между него и самолета.
Не е просто нещо, което да премине. Виждаме го.
Защо летят заедно със самолетите? Защо има такъв контакт?
Предполагам, че събират информация.
А какво е посланието им? - "Вижте какво можем."
Леко плашещо. - Да.
Отрезвяващо е. Трябва да обръщаме внимание на това.
Не е шега работа. Засега не изглежда добре.
Говорихме доста за военни инциденти,
но дали и пилотите на пътнически самолети говорят?
Всъщност г-н Ерик Делгадо, който е пилот,
е имал среща във въздуха. Разследвах я.
Има близо 30 години опит в пилотската кабина и е бивш военен.
Готов е да поговори с нас за това.
Да проведем видеоразговор. - Хайде.
Здравейте. - Здравей, Ерик.
Ще ни разкажеш ли за случилото се?
Казвам се Ерик Делгадо и съм капитан на Боинг 747
на компания за превоз на товари в южните щати.
Дестинацията ни беше Мемфис.
С втория капитан си говорехме за полета.
Погледнах зад лявото си рамо и видях огромна бяла светлина.
Светни опашката. Светната е, добре.
Помислих си, че е самолет, защото се въртеше към нас.
Помислих си, че се снижава върху нас.
Уплаших се.
Хванах здраво щурвала
и очаквах системата за избягване на сблъсък между самолети
да започне да ни повтаря: "Снижете се. Снижете се веднага".
Много се уплаших. Сърцето ми препускаше.
Прилича на сфера. Гледай!
Пулсира. А системата не го засича.
Щракни нагоре и виж дали ще се появи нещо.
Системата, която предупреждава за движение близо до самолета ни,
не се задействаше звуково и не показваше нищо визуално.
Това е неидентифициран летящ обект. Божичко, колко е шантаво!
Тогава вече осъзнах,
че е неидентифициран летящ обект.
Летял съм близо 30 години, но не бях виждал подобно нещо.
Това е феноменално. Гледай.
Това е нашият самолет и не засича нищо. Виждаме времето.
На около 65 км е от лявото крило.
Не беше от този свят.
Ние бяхме далеч от тази скорост и маневреност.
А ако имаше някакво оръжие?
Може би плазмено, защото ракетите звучат антично.
Заплахата е истинска.
В беда сме. Ако искаха, можеха да правят кръгчета около нас.
Ако започнем да говорим
за превземане или за преврат, да го наречем,
по скалата от 1 до 10, това ще бъде 9.
Нямам никаква представа какви са намеренията им.
Благодарим ти за службата и за отделеното време.
Благодаря. - Беше удоволствие.
Имаме хора като Ерик.
Казва нещата такива, каквито са.
Историите на пилоти за кълба от светлина са от десетилетия.
Всъщност съм донесъл снимки.
Това е снимка на такъв феномен от Втората световна война.
През Втората световна война много пилоти
от американската и от британската армии
съобщавали, че странни кълба от светлина ги приближавали.
Първоначално си помислили, че е ново немско или японско оръжие,
само че нямало нападения, така че тази теория не издържала.
След множество доклади на военни пилоти,
мистериозните кълба светлина били наречени "Фу Файтърс".
Един оператор на радар бил фен на комикса за Смоуки Стоувър,
известен с лафа: "Има ли храна, има и огън". Нелепо.
Говорел за една от срещите,
метнал комикса
и казал: "Ще ги наречем "Фу Файтърс".
Името си останало.
Дали това е доказателство за друга цивилизация,
наблюдаваща конфликта на примитивните?
Дали нещо във Втората световна война е привлякло вниманието
на други цивилизации към нашата част от Галактиката?
Възможно е.
Нека ви дам няколко примера.
Донесох снимки на кълба светлина над остров Каталина от 1947 г.
А това е от инцидента на г-н Делгадо от миналата година.
Вижте колко си приличат.
Между двете снимки са минали близо 70 години,
а изглеждат еднакво. - Да.
Какво мислиш, че наблюдават? Прогреса на човечеството?
Технологиите ни? - Мисля, че са дошли за окупация.
Това е част от цялостната им тактика
за колонизация или разширяване. - Заплаха ли са?
Така смятам. Далеч пред нас са. Не уважават граници.
Може да се стигне до изтребление.
Може да стане много лошо.
Ако извънземни решат да воюват и да превземат планетата ни,
дали човечеството има шанс,
или нашествието ще сложи край на света, който познаваме?
След разговора с Тод Роу и Ерик Делгадо,
Рич вярва, че сме в критичен етап.
За него става по-належащо от всякога
да разбере как биха ни нападнали извънземните.
Далас, Тексас
За да проучи допълнително военния план на извънземните,
Рич отива в Тексас,
за да се срещне с подполковник Кент Джонсън.
Той е пенсиониран пилот с много медали,
който може би ще помогне на Рич да разбере каква е извънземната мощ.
Благодаря ти, че говориш за това. Не е лесно за бивш
или настоящ военен да го направи. Оценявам го.
За мен е по-скоро задължение
заради най-скорошния доклад от Конгреса.
Реших, че някой трябва да научи,
че не е необичайно, и че се случва.
Какъв беше първият ти контакт с НЛО?
Летях на мисии над южен Ирак,
за да спирам иракските военновъздушни сили.
Понякога има дълги участъци и пускаш радара си
до самия му предел. Настроих на максимална височина.
Представях си го като тролинг.
Хвърляш кукичката и гледаш дали нещо ще клъвне.
Един път засякох нещо на радара
и видях, че е сравнително високо,
но и се движеше доста бързо.
После спря на мига и се спусна право надолу.
Просто много бързо се отдалечи от мен.
За каква скорост говорим?
Да кажем над 30 000 км в час.
Шегуваш се. - Напротив.
Това е преценката ми. Погледнах екрана,
прихванах го и видях това.
После спря на място и тръгна право надолу.
А ще ми обясниш ли втората сирена?
През януари 1991 г. подполковник Кент Джонсън смята,
че е на рутинна тренировка в Саудитска Арабия
по време на войната в Персийския залив.
Бях в американската армия. Летях с хеликоптер OH-58 Кайова.
Това е наблюдателен двуместен хеликоптер.
Искам да добиеш представа за обстановката.
Ето такава пустинна обстановка.
Вижда се, че е равно. Няма нищо изпъкващо.
Това сме аз и другият пилот, който беше с мен.
Снимката е направена точно преди инцидента.
Подполковник Джонсън и вторият пилот се реят на 15 метра над пясъка,
когато нещо на километър и половина от тях привлича вниманието им.
Злокобна сянка с размерите на футболно игрище
се приближава с над 1600 км в час
и изчезва в пустинята.
Търсихме наоколо, гледахме нагоре и надолу.
Не виждахме какво хвърли сянката.
Но сянката се връща и този път е ударно.
Насочва се право към хеликоптера на подполковник Джонсън.
Внезапно сянката спира точно пред хеликоптера.
Когато спря, очевидно реагираше на нас,
защото бяхме на летателния му път.
И наби спирачките? - На нула.
Това нещо нарушаваше физичните закони, които познаваме.
Това е като да се засилиш към бетонна стена
или планина от гранит с 32 000 километра в час.
Всичко и всички ще станат на парчета.
Нека ти покажа нещо, което ще оцениш.
Така ще разбереш каква сянка виждахме.
Представи си нещо, летящо нависоко.
Сянката започва да се размазва. Но когато приближи повърхността,
сянката става по-ясно изразена.
А в конкретния случай беше доста ясно изразена.
Това подсказва, че е много близо до земята.
Дали е заплаха?
Много добър въпрос, защото не знаем.
Мога само да кажа, че ако са враждебно настроени,
реалистично погледнато ние нямаме шанс.
Какво мислиш, че е било? - Може би невидим НЛО.
Тъй като не знаем какво е точно,
как се движи и кой го управлява, каква е технологията му,
може да бъде заплаха, ако решат.
Как да се предпазиш от нещо, което не виждаш,
а и не знаеш как работи? Пък и не знаем намеренията ми.
Това страшно много ме плаши. - И мен.
Ако НЛО могат да стават невидими и законите на физиката не важат,
армията ни е беззащитна.
Но дали правителството вече не знае това
и ние сме просто неподвижни мишени, когато решат да ни нападнат?
След срещата с подполковник Кент Джонсън,
Рич осъзнава, че нападателните възможности
надхвърлят днешните ни технологии.
Ако извънземни решат да нападнат, ние нямаме шанс.
Могат да избият не само военните, а и цялата ни планета.
Дали правителството не е наясно с този фатален развой?
Ако е така, защо се опитват да го скрият?
Пенсионираният щабен сержант Джеръми Макгауън може би знае.
Изобретил е първия граждански тракер на въздушни явления,
наречен ОЗИРИС.
Сега сам търси отговорите на въпросите,
които военните крият.
Лас Вегас, Невада
Рич изпрати Родерик Мартин при него в родния му град Лас Вегас.
Много готино возило. - Благодаря.
Като луд учен си. Напомня ми за "Ловци на духове".
Казвали са ми, че е като тяхната кола.
Това е реалната кола, но вместо призраци и таласъми,
аз търся въздушни явления.
Джеръми е обиколил континента с колата си,
която има специализиран радар - магнетометър, който да улавя
магнитните полета на НЛО,
и акселерометър, който да открива движение в небето.
Целта на возилото е просто да разкрие истината,
която никога няма да научим от властите.
12 години бях във ВВС.
Редовно ни се обаждаха да си съберем багажа и да излитаме,
без да ни предупреждават, защото бяхме доста мобилна база.
През 1995 г. щабен сержант Макгауън е изпратен в Близкия изток
на тайна операция.
Транспортираха ме по средата на пустинята.
Там имаше само палатка и голям дървен сандък.
Какво си мислеше тогава?
Не знаех какво да си мисля.
Беше си странно. Воювах в Пустинна буря.
Участвал съм в действия там,
но този път беше коренно различно.
Но не бива да задаваш въпроси, а да изпълняваш заповедите.
Нормално ли е да получиш инструктаж, преди да се озовеш на мястото?
Нямахме нищо. Нямаше бумащина, нищо.
Заповедите бяха да не доближавам сандъка
и да не позволявам друг да го прави. Ако приближат, стрелям.
Това е сериозна заповед.
Имах 240 куршума за пушката си,
както и 18 гранати.
Колко време продължи това? - Три дни и три нощи.
Денонощно? - Денонощно.
Нямаше надзор, наоколо не обикаляха военни.
Бях сам.
Качих се на сандъка, седях на него, лежах на него.
Една вечер, докато пази мистериозния сандък,
Джеръми преживява нещо, което никога няма да забрави.
Небето беше съвсем ясно.
Можеше да погледнеш нагоре и да видиш целия Млечен път.
Седях си и гледах звездите с очилата за нощно виждане.
Докато се накланях назад, за да гледам,
видях ярка светлина, идваща иззад мен,
която се стрелна точно над мен,
зави на 90 градуса вляво и се изстреля на девет часа.
За по-малко от две секунди.
При завоя нямаше крива.
Не намали скоростта. После започна да повтаря.
Това се случваше отново и отново.
Какво си мислеше? - Не знаех какво да мисля.
Видях нещо, което противоречеше
на законите на физиката.
Може ли да е била падаща звезда?
Те не правят завои.
Добре. - Не и под прав ъгъл.
Не е самолет, защото полетите там бяха забранени.
Беше мъртва зона за полети.
След като си видял това, е трябвало да докладваш.
Не можех да кажа на никого.
С години Джеръми се пита какво точно е имало в сандъка.
Дали загадъчният НЛО над пустинята в Йордания
по някакъв начин е свързан със сандъка?
През 2019 г. Джеръми най-накрая получава отговор,
който сочи към потулване от страна на правителството.
Попаднах на човек от четвърти взвод на тюлените.
Той ми разказа неща за сандъка.
Той го е получил.
В него имало ядрено оръжие,
откраднато от Съветската империя
при краха й в края на Студената война.
По-точно SS-24. Побира 10 бойни глави.
8 от тях били на мястото си. Преди 9 години
ми откриха специфична и рядка форма на рак на кожата.
Причинява се само от радиация.
След диагнозата си Джеръми не вярва на правителството.
Най-вече на военните.
До ден днешен се пита какво още крият.
Опитът на правителството да прикрие заплахата в небето,
е документиран през годините.
Но сега наскоро изтекли кадри разкриват,
че нов извънземен апарат дебне военните
и истината става по-трудна за скриване.
Неидентифицирани подводни обекти или НПО.
Това е официалното име на тези странни феномени,
криещи се дълбоко в океаните ни.
Ние имаме атомни подводници и самолетоносачи в океаните.
Където има вода, там може да има извънземна мощ.
Ако някой е наясно със смъртоносните подводни заплахи,
то това е пенсионираният от флота Карсън Шумейк.
Той е служил на атомни подводници, включително "Тенеси"
и "Пенсилвания" и се е съгласил да се срещне с Рич,
за да му помогне да предположи какво може да планират извънземните.
Далас, Тексас
Карсън, по време на разследването
попаднахме на доста случаи на бази с балистични ракети на север
и в други части на света напълно са изключвали,
а тогава в района е имало НЛО.
През декември 1966 г. в "Майнът"
десет балистични ракети са обезоръжени едновременно.
Как е възможно?
Не знам някое,
което и да било правителство, да е способно на това.
Ако смяташ, че е друга държава, то това е обявяване на война.
Защо, когато тези неща се появяват в Щатите,
ние не ги отстрелваме?
От военна гледна точка
не бива да нападаш нещо, без да знаеш какво е.
Не знаеш възможностите му.
Ако го разглеждаме от логическа гледна точка,
то те са овладели междугалактическите пътувания.
С какво по-точно ще ги свалиш?
Доста нарцистично е да вярваме, че ние сме единствените създания,
способни да мислят, да проучват, да развиват
и бързо да се сдобиваме с технологии.
Дори не знаем колко е голяма Вселената.
Служил си на подводници,
от които е можело да се изстрелват ядрени оръжия.
Да.
Някога виждал ли си нещо необичайно?
Да, няколко високоскоростни аномалии.
Под водата? - Под водата.
На сонара се виждат нещо като водопади.
Разбираш, че нещо е минало страшно бързо покрай теб,
защото от единия край на екрана се е озовало на другия.
Дай ми пример за страшно бързо.
Надхвърли капацитета на системата ни.
Беше по-бързо от нея. - Ясно.
Така разбрах, че във водата има нещо,
каквото принципно не се вижда.
Всички говорят за това да гледаме нагоре.
НЛО. Никой не казва да гледаме във водата.
Ако бях междугалактически пътешественик,
бих се крил във водата.
А ние дори не сме картографирали целия океан.
Има много големи участъци, в които не сме установили
какъв е контурът на дъното.
Винаги съм мислел, че всичко е картографирано.
Не. - Вие постоянно чувате звуци.
Да. - Отведи ме под водата,
за да разбера какво се чува чрез сонара.
Имам записи на телефона.
Не мога да ти пусна всички.
Някои са контролирани и класифицирани.
Това тук е кит.
Не очаквах да се чува толкова силно.
Ето друг запис.
Това е звукът от витло на кораб.
Разбира се. - Доста е очевидно.
Ето един звук, който не беше идентифициран.
Всъщност е на канадските военни.
Те го нарекоха НПО.
Чувал ли си нещо подобно?
Не, не съвпада. - Кара ли те да се замислиш?
Да, интересно ми е
и искам да науча повече. Човек трябва да се притеснява.
Трябва да събира наличната информация и да бъде готов
да анализира всичко, на което попадне.
За да научи повече за НПО и за възможностите им,
Рич изпраща Мелиса Титъл да се срещне с някого,
който е попадал на такова, докато е служил във флота.
През 2010 г. Джон Бауман служи
на атомния самолетоносач "Карл Винсън",
който е поел към Хаити на хуманитарна мисия.
Но той няма представа,
че няма да забрави това си назначение.
Сан Педро, Калифорния
Разкажи ми за въпросния ден.
Водата беше много спокойна.
Нямаше много работа на палубата.
Взех си почивка и бях в дясната част.
Тогава под себе си
забелязах обект
с формата на бонбон "Тик Так".
Не е подводница, каквато си виждал, а нещо различно.
Нямаше много характерни черти, по които да се определи
като истинска подводница.
По принцип мачтата на подводницата стърчи от водата.
В случая приличаше на солиден обект.
Ще ми покажеш ли как изглежда? - Разбира се.
Беше с около 6 метра дължина
и от мое ляво отиде на мое дясно.
Докато се движеше в тази посока,
предната част хлътва навътре и изчезва.
Този НЛО с форма на "Тик Так" става с форма на подкова.
За секунди се стрелва и изчезва в дълбините на океана.
Изпадна ли в паника? Как се почувства?
Опитах се да забравя какво съм видял.
Бауман не забравя странната случка,
защото той вярва, че врагът ни, независимо от кой свят е,
е някой или нещо, което не бива да игнорираме.
Ако не е било от тази планета
и е оглеждало самолетоносача ти,
това не би ли било подозрително?
Може да са имали лоши помисли.
Мисля, че се гледа по същия начин,
по който и към чуждестранните врагове.
Естествено, ако са от друга планета,
са доста по-развити от нас. Само че целта е същата.
Как да се защитим срещу такава заплаха?
Дали изтреблението на човечеството е неизбежно?
Или може да се предотврати?
До съвсем скоро извънземният свръхинтелект не е можело
да се проучва сериозно от учените.
Въпреки че правителството заглушаваше и осмиваше тези,
които говореха открито за НЛО,
това не е спряло теоретичния физик Мичио Каку,
който вярва, че извънземните може да бъдат най-голямата заплаха.
Ню Йорк
Професор Каку е наричан "съвременният Айнщайн"
и е смятан за един от най-умните хора на света.
Съгласи се да се срещне с Мелиса по този неотложен въпрос,
за да сподели най-шокиращите си научни открития.
Мисля, че достигаме повратна точка.
По принцип вярващите трябва да докажат,
че тези обекти са извънземни. Сега е обратното.
Имаме димящото оръжие.
Вече нямаме просто слухове,
а видеозаписи с военно качество, засичане с радари,
данни от инфрачервени сензори, които физиците можем да анализираме.
Това преобръща играта.
Някои от тези срещи са фрапантни.
Не отговарят на познанията ни по физика.
Ако могат да стигнат до нас,
значи са с хиляди години по-напреднали.
Може би говорим за нови закони на физиката.
Знаем, че се движат със скорост между мах 3 и мах 20.
3 до 20 пъти скоростта на светлината.
Могат да се движат на зигзаг, генерирайки стотици пъти
по-голямо ускорение от земната гравитация.
Това противоречи на повечето закони на физиката.
А тези обекти могат да се потапят.
Осъзнали сме, че това е технология,
която надскача предела на познатата ни физика.
Ти спомена НПО, които влизат във водата.
Какво мислиш за тях?
Какво има във водата, което може да искат?
На първо място е водородът. Водородът е гориво.
Иначе казано си зареждат резервоарите.
Океани с гориво, с които да заредят кораб.
Възможна ли е друга причина, например, че се крият?
Могат да си правят каквото искат, без някой да ги закача,
например армията на Щатите.
Океаните са идеалното място за тях.
Попаднахме на няколко истории за невидими апарати.
Тези НЛО и НПО можели да стават невидими.
Всеки фен на "Стар Трек" знае, че корабите
могат да стават невидими.
Вероятно извънземните вече са го овладели.
Но защо са тук? Какво искат?
Да вземем за пример "Война на световете".
Марсианците мразеха ли ни? Не.
Какво искаха те? Планетата ни.
Това е всичко. Ние просто им бяхме на пътя.
Посланието на професор Каку може да накара хората да осъзнаят,
че НЛО и НПО са нещо, от което да се боят,
и че трябва да се подготвим за деня, в който решат да нападнат.
Какво искаха извънземните във филма "Денят на независимостта"?
Искаха всичко.
Нашата енергия и ресурсите.
Имаше скакалци. Те плъзнаха навсякъде
и отнесоха всичко по пътя си.
Ако се стигне дотам да се борим с тях,
което е най-лошият вариант, те ще бъдат по-напреднали и повече
и ние просто ще останем в историята на Млечния път.
Когато има евентуален противник в небето ни,
с технология, която далеч надскача нашата,
как да не се боим?
Да предположим, че внезапно се ескалира
от игра на нерви към истинска война.
Ако не мислят за нашето добро, то тогава ще загазим.
Виждали сме какви неща са правили.
Ако игнорираме това, може да пострадаме.
Феноменът НЛО засяга всички ни.
Мога само да са надявам да сме подготвени.
Следващата стъпка няма да бъде: "Идваме с мир".
Предстои ни война.
Превод МАРИНА ГАВРИЛОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО