ДЕТЕКТИВ ФОРСТ
ЛОМНИЦЬКИЙ ШТИТ, СЛОВАЧЧИНА 2633 М Н.Р.М.
Сто дванадцять, Морав…
Пам'ятаєш Братиславу?
Моравська… Мора…
Моравська, 112.
Квартира 15.
Моравська 112, квартира…
Франа.
Франа, бляха.
Що?
Франа.
Чорт забирай. У що ти вляпалася?
Чорт забирай, Франа.
Бляха!
У що ти вляпалася?
Приватний сектор має свої переваги.
Торгівля людьми?
СЛОВАЧЧИНА — УКРАЇНА — ПОЛЬЩА
Мені треба туди! Знаєш це місце?
Дуже добре.
ЛОМНИЦЬКИЙ ШТИТ, СЛОВАЧЧИНА 2633 М Н.Р.М.
Завдання виконано.
Поговоримо, коли повернешся.
-Але мене дещо непокоїть. -Ти не мав телефонувати.
Я забув.
Але в тебе теж проблеми з пам'яттю.
Ти про що?
Алло?
Я ж казав, що краще його позбутися.
Він давно вийшов з-під твого контролю.
-Спричинить лише… -Мовчи.
Чого ти хочеш?
Я знаю, як знайти вбивцю Макса.
Бляха!
Ідол доброчесності?
Такого інспектора важко знайти.
Якщо розраховуєте на дотепну відповідь, приїжджайте завтра.
Невдалий день?
Ні. День як день.
Номери телефонів і імена людей,
з якими Макс Розвадовський підтримував дружні стосунки.
Це 205 імен. Усі підозрювані за словами Розвадовського старшого.
Перепрошую.
Він тепер написав?
Ні. Він давно ці імена збирає.
Турботливий татусь.
Він цього не сказав, але я думаю,
що служби вже давно цікавилися Максом і його друзями.
Що ж, вони паршиво попрацювали.
Вони не там шукали.
Або синок знав і показував лише те, що хотів показати.
Дружина?
Так. Ванда.
Ви такі щасливі тут.
Вона померла.
-Я не знала. -Не біда.
Гліома. Шансів не було.
-Я знаю, як це. Моя матір… -Таке життя.
КОВАЛІК СТАНІСЛАВ
Прокляття.
-Що сталося? -Наш поліціянт у тому списку.
Ніно, де Сташек? Він пішов?
Його сьогодні взагалі не було. А вчора він лише заскочив і побіг.
-На годину запізнюється. -Може, захворів.
Чи, може, ти його прикриваєш? У тебе є домовленості з деякими офіцерами.
Форст мене обдурив. Я не винна, що він такий хитрий.
Зачекайте тут.
Доброго ранку.
Ольґа Шребська.
Я пам'ятаю.
Сташек удома?
-Він чекає на вас? -Так.
Я трохи зарано.
Ну то я піду пошукаю його.
Сташеку!
Ти тут?
Сташеку!
Ольґо?
Ольґо, зачекай.
Ольґо!
Їдь. Їдь!
Привіт. Вам відомо, хто це, і що робити.
Чорт!
Прокляття.
Ольґо!
-Чорт. -Ольґо, зачекай. Поговорімо.
Прошу, поговорімо!
Нумо…
Будь ласка! Поговорімо.
Відчини двері, чуєш?
Відчини двері!
Ти бачила, правда?
Ти бачила.
Я справді не хотів, щоб так вийшло.
Чуєш?
Ольґо.
Ольґо!
Добре.
Я знаю, де вбивця.
Те відео, яке ти бачила…
Це був я…
і Макс.
Ми його тіло знайшли в струмку.
Боже, Сташеку.
Що я мав сказати? Що?
Що я мав сказати?
«Вікторе, я знаю цього хлопця. Немає голови, але я впізнаю його тату.
Так, ми знайомі. Ми переспали кілька місяців тому».
Добре.
Я його знайду.
Я прошу лише про одне.
Нічого не кажи Віктору.
Я хочу зробити це сам.
Сташеку…
Не роби цього.
Чуєш?
Нічого вже не змінити.
Сташеку.
Ти мав приїхати вчора.
-Ну нарешті. -Привіт, кохана.
Ти знала, що мій рейс скасували.
Тоді розкажи, як усе пройшло.
-Чудово. Наступного року шведи придбають… -Ти знаєш, що ти завтра забираєш дітей?
Я знаю.
Я пообіцяв їм гори.
Пообіцяв гори? Завтра середа. У них плавання.
Що сталося?
Тебе немає, Ґьорде.
Тебе немає.
А ти?
Де ти?
Я вже повертаюся. У тебе за пів години.
Вікторе.
Вікторе!
Вікторе…
Звідки в тебе він?
Ловотарський показав мені фото. Як те, що було у фонді.
Він отримував фрагменти щоразу, коли когось убивали.
Він точно знав ту дівчинку.
Це була організована група. А Ловотарський очолював її.
Злочинне угруповання?
Хай там як, він боїться, що Звір забере і його.
Отже, у нас є мотив.
Він сказав, що вони платять за старі гріхи.
Але за які?
Але чому Звір почав саме зараз? Цьому фото років 60.
Він діяв і після війни.
Або, може, стільки часу знадобилося, щоби їх усіх вистежити.
МУЗЕЙ ТАТР
Гірські козли вимирають.
Вони пристосовані до життя в крутих гірських місцевостях
серед снігу й низької температури.
-Нам провідник не завадив би. -Це так.
…на нашу виставку Другої світової війни.
Добрий день.
Інспектор Віктор Форст, поліція Закопане. Я хотів дещо спитати.
Я вас знаю.
Детектив справи Звіра з Ґевонту, так?
Звідки вам відомо?
З телебачення.
Вам щось відомо про це?
А це…
Це Леон Ловотарський, ми знаємо. А хто ця дівчинка?
-Важко сказати, яка саме. -Тобто «яка саме»?
Яка з кількох десятків.
Ви маєте розуміти, що в Підгаллі під час війни
було…
кілька гнилих людей.
М'яко кажучи.
Що це за написи?
Волання про справедливість, про пам'ять.
Я аналізую їх роками.
Що ви виявили?
Тут ув'язнені видряпували заповіти.
Останні слова.
Часто вони зверталися до дітей.
Тож я почав шукати цих дітей.
Їхні батьки опинилися в петлі.
А банда Ловотарського подбала про опіку над дівчатками.
Вони ніби розчинилися в повітрі, і так і не об'явилися.
Усі крім однієї. Одна повернулася.
Мирослава з'явилася в Закопане
за кілька років після війни. Уночі, посеред сніжної бурі,
з величезним животом.
-Вона народила на порозі костелу. -Ніхто не запитав, як вона там опинилася?
Тоді були інші часи.
Неодружена жінка з дитиною.
До того ж вона була несповна розуму.
Вона блукала Крупувками, тягаючи за собою доньку.
І кричала про одноокого диявола.
За пару років її знайшли мертвою.
Причини смерті ніхто не досліджував.
А Галіна залишилася сама.
Галіна?
Ага.
Так звуть доньку Мирослави.
«Звуть»? То вона ще жива?
Ну авжеж.
Вона тут відома постать,
хоча рідко публічно виступає.
Галіна Шнайдерман, уроджена Круль.
Це неможливо.
Бляха, це неможливо.
Ти розумієш?
Ні, я не розумію. Ти вилітаєш із музею, тепер намагаєшся вбити нас. Повільніше!
Форсте!
Я не з Кракова, Шребська.
Я тутешній.
Галіна Круль була директоркою притулку, де я виріс.
-Тут, на околицях Закопане. -І ти її не впізнав?
Я не бачив її 30 років, розумієш?
Бляха, але та монета
в роті Халімонюка. Вона таку ж мала на шиї.
АНТАЛУВКА 940 М Н.Р.М.
Стривай.
Галіна Круль.
Нарешті ти згадав мене.
Довго ж ти.
Я завжди тебе любила.
Ти був дуже розумний, милий.
Ти виділявся з-поміж інших дітей.
Халімонюк.
Котко.
Усі ці вбивства.
А Розвадовский?
У його родині теж були колаборанти?
-Я не розумію, про що ти. -Є докази.
Чого?
Вам нічого не довести.
Я нічого не робила.
Ти вже раз зруйнував мій спокій.
Але моє терпіння не безмежне.
Я пам’ятаю той день
Молодші діти
хотіли піти до струмка.
Я залишила намисто з монетою в шухляді, щоби хтось із них не зірвав його.
Що хотів зробити з монетою?
Я був ще дитиною.
Досить дорослою, щоби знати, що за крадіжку карають.
Форсте.
Я нічого не розумію.
Віктор увірвався до мого кабінету.
Він хотів украсти монету.
Ми просто бавилися. І я був не сам.
Звісно, ні.
Твій найкращий друг був із тобою.
І він узяв усю провину на себе.
Брати назавжди.
Іво…
Брати назавжди.
Іво!
-Бери! -Геть звідси!
Злодюжки!
Форсти хотіли мене всиновити.
Але вони передумали, коли почули, що я злодій.
Це ти вбивця?
Іво, заспокойся.
Ти донька Ловотарського.
Знаєш, що це значить.
Іво!
Довірся, брате.
Зараз стане легше.
Вікторе.
Вікторе. Ти мене зрадив.
Ти мене зрадив.
Ольґо!
Ольґо, отямся! Чуєш?
ЗА МОТИВАМИ ПОВІСТЕЙ РЕМІҐІУША МРУЗА «КОНТАКТ» І «НАВИСАННЯ»
Переклад субтитрів: Дмитро Коваль