Turit porą minučių keliems klausimėliams?
Jūs mane surišot, tai turbūt.
Puiku.
Ką galėjau padaryt geriau iš savo pusės,
kad pagerinčiau jūsų apiplėšimo kelyje patirtį?
Manau, galėjai iššauti įspėjamąjį šūvį.
Būtų baisiau nei tas kaspinų šokis.
Žinoma!
Neklausyk jo, Dikai. Man patinka kaspinai!
Taip, bet įspėjamasis šūvis irgi tiktų.
Onesti, kitą sykį įspėk prieš šaudamas.
Tai ir buvo įspėjimas. Štai.
O Viešpatie.
Dikai, gal gali ateit čia užuot bičiuliavęsis su vadeliotoju?
Aš nesibičiuliauju su vadeliotoju, Nel.
Aš gaunu grįžtamąjį ryšį.
Noriu tobulėt kaip kelių plėšikas.
Atleisk. Dar keli klausimėliai.
Gal užpildyk jį pats.
Imk. Pieštuką.
Turėsi jį grąžint.
Skelbiu šį Sindikato susirinkimą pradėtu.
Dėkoju, kad atėjote.
Filipai, ar neliepiau tavęs pakart aną savaitę?
Ne, aš nemanau, ponia.
Tuomet gerai.
Dabar - apie neteisėtus reikalus.
Taigi, pasirodo... Ne, atleiskit.
Ne, negaliu susikaupti. Atleiskit, gal galim tiesiog...
Ne, maldauju, ponia. Ne. Aš turiu tris gražius vaikus.
O vieną gražų vidumi!
Ačiū.
Taigi, pasirodo, pavogta mūsų karieta su vogtu auksu.
Tai neturėjo nutikti, tiesa?
Tai nepriimtina.
Kuris iš jūsų, kvaišų, leido tam nutikti?
Jūs.
Ką? Tikrai?
Apiplėšimas įvyko Hempstede, o tai, kiek žinau, jūsų teritorija.
Džonatanai, Sindikatas paskyrė jus plėšgaudžiu, kad parūpintumėte
saugų mūsų kontrabandos pergabenimą, pamiršot?
Jei jums per sunku,
galbūt jus reikia pakeisti.
Turit 24 valandas surast auksą ir jo plėšikus. Antraip...
- Ar aišku? - Visiškai.
Yra tik vienas besmegenis, drįstantis vogti iš Sindikato.
O, taip!
Pagaliau. Sėkmingas apiplėšimas ir jokių pasekmių.
Negaliu tvirtinti 100-u procentų, bet manau, kad tai auksas.
Taip!
Taip. Logiška, nes tai užrašyta ant kiekvieno luito.
- Aha. - Tikras auksas.
Begalinės galimybės.
Galim perlydyti jį į kelių plėšikų skrybėlytes.
Ir dalinti kaip suvenyrus.
Tavo smegenys - kaip kūrybos vulkanas.
Arba - man toptelėjo beprotiška mintis -
galėtume jį parduot ir nusipirkt maisto išgyvenimui.
Sunku apsispręsti, nes man patinka skrybėlytės.
Bet išgyvent irgi norisi.
Aš už suvenyrus.
Atleiskit už pastebėjimą. Kokie nuostabūs namai.
Čia Elaiza. Ji rašo apie mus. Kuria, taip sakant, legendą.
Kaip skaniai kvepi.
- Labas. Burtininkas Kregas. - Labas.
Dikai, prakišt auksą už pinigus sugebėtų bet kuris kelių plėšikas,
bet tavo stilius - būt kitokiu.
Taip, mums reikia originalios koncepcijos.
Aš nupirkčiau truputį.
Kaip tik vykdau ypatingą alchemijos projektą,
kurio metu auksą lydau į, žinokit, šviną.
Bet reikia atvirkščiai, taip?
O Dieve. Tiek pinigų sukišau.
Sugalvojau. Gal vykime kur nors kitur jį parduoti?
Tokiu būdu ir gausim grynųjų,
ir linksmai paatostogautume visa komanda.
Dar vienas vulkano išsiveržimas!
Nuostabi idėja. O kur keliautumėt?
Onesti, kur ta vieta, kur užaugai?
Kur su tiltu ir upe?
Štai. Londonas! Kur gatvės grįstos.
Atvykus iš Hempstedo, įspūdis didžiulis.
Man patinka! Čia nuostabu!
Noriu pamatyt teatrą, Katedrą, viliojančius Londono požeminius kalėjimus.
Žiūrėkit, vyras pardavinėja juokingas skrybėles!
Štai jie! Mama! Tėti!
- Onesti! Mielasis! - Štai jis. Sūnau.
Jūs, turbūt, Dikas Terpinas.
Apie jus daug skaitėme policijos skelbimuose.
Niekis.
Išsaugojome visus Onesčio paieškų skelbimus nuo pat vaikystės.
Čia jo ieškojo, kai jam buvo septyneri. Koks mielas!
Mama! Nedaryk man gėdos gaujos akivaizdoje.
Jei ne tokie palaikantys tėvai,
abejoju, ar jis būtų išaugęs į tokį žymų nusikaltėlį.
Jei jau prakalbom apie tai, gal pažįstat ką, kas norėtų pirkti aukso?
Palik tai man, sūnau. Aš tyliai paklausinėsiu.
Ei, Derekai!
Gal pažįsti ką nors, kas norėtų pirkti vogto aukso
iš Diko Terpino, ieškomo kelių plėšiko?
Kiek aukso?
Kiek?
Apie 100 luitų. Gal galima...
Jie turi 100 luitų, po galais!
100 luitų? Susižers krūvą pinigų!
Tuoj pažiūrėsiu!
Ei, Kete, gal žinai, kam reik aukso?
- Kiek? - Senas geras šnabždesių tinklas.
Taip. Šnabždesių.
- O kur likęs auksas? - Greit bus čia.
Dirba tikri profai.
Turiu išsiųst siuntą.
Šią dėžę, kurioje visai ne auksas.
Ją paims mano sūnus, kuris visai ne kelių plėšikas.
- Supratote? - Taip.
Žiūrėkit. Dikas ant sienos.
Puiku.
Kodėl mes padedam Dikui?
Maniau, jums nepatinka, kad jis kelių plėšikas.
Taip, bet jis man pažadėjo 5 proc. nuo šio aukso,
kuriuos išleisiu Londono egzotiškos mėsos turguose.
- Vadinasi... - Taip, Beni.
Ragausim žirafienos mėsainių, zebrienos kotletukų, beždžionienos kapotinių...
Klausykit, bičiuliai, turiu pirkėją auksui.
Slaptam susitikimui užsakiau šį tamsų skersgatvį.
Laiko turim tik iki 2.30 val.
Po mūsų čia iškart susitinka šešiese tartis dėl opiumo.
Gerai, bičiuliai. Leiskit man kalbėti.
Esu meistriškas derybininkas.
Tikriausiai. Nesu bandęs.
Derybų neprireiks.
Labas, Terpinai.
Vaildai.
Kristoferi, tu dar ne lovytėj?
Ką jūs čia veikiat?
Užsukom į miestą su reikalais. Ne, pala.
Įviliojau jus į spąstus, ne kitaip.
- Sargyba, pirmyn. - Ramiai, visi.
Tik ramiai.
Bėgt nėra kur.
Jūs apsupti.
Tai tiesa.
Nebent būčiau nuspėjęs tavo spąstus, visą savaitę papirkinėjęs tavo sargybą,
ir dabar, šio genialaus sumanymo dėka,
į spąstus būtum patekęs tu.
Pala, tu tikrai tai padarei?
Ne, tik pagalvojau, kas būtų.
- Tai būtų buvę nepakartojama. - Žinau.
Bus taip:
tu nuvesi mane tiesiai iki aukso,
o aš tave nuvesiu tiesiai į kartuves.
Ir vėl.
Tėti, žadėjai ledų.
Gerai. Pakeliui nusipirksim ledų.
Bet aš veganas, šiaip jau.
Ten bus šaldyto jogurto.
- Dievinu šaldytą jogurtą. - Ne! Jokio jogurto.
Gerai jau, neputok. Tiks ir šerbetas.
Ledai - ne tau.
Judinkis, antraip mano vyrai nudės tavo draugus ir pradės nuo jo.
Taip!
Aš dar niekad nebuvau pirmas.
Čia nėr ko džiaugtis.
Neskubėk, brolau Vaildai. „Turbanas“ eis su manim.
Aš „Terpinas“, su P. Gražus švarkas.
- Ačiū, Turbanai. - Iš kelio, Gau.
Šis varnaplaukis avigalvis priklauso man.
Taip, tau. Bet jei tu paslaptingai dingtum,
arba kažkas nušautų tave,
tuomet Sindikatui prireiktų kito plėšgaudžio.
Turiu galvoj... manęs. Aš tapčiau juo.
Taip ir supratau.
Vaildai, leisk paaiškinti, gerai?
Aš tave užmušiu ir užimsiu tavo vietą.
Taip, tavo planą supratau.
Kas per...
Viskas, iš kelio. „Turbo“ - mano.
Koks „Turbo“? Aš Terpinas.
Pala.
Sandra, čia tu?
Gau! Negali būt!
- Mums abiem šovė ta pati mintis... - Tikrai.
- ...nudėti jį ir užimt jo vietą? - Nudėt Vaildą ir užimt jo vietą?
Taip. Štai kokie mes.
Taigi, apie ką aš čia?
Palik. Bėk, Kristoferi. Nukreipk jų ugnį.
O Dieve.
- O kaip Dikas? - Nėr kitos išeities.
- Bėgam! - Bičiuliai, bėkit, gelbėkitės...
Jie jau pabėgo.
Nagi. Bėk, idiote!
Pala, mano skrybėlė!
- Išgelbėjai man gyvybę. - Netyčia.
Čionai, greičiau!
Iš kelio! Greičiau!
Sveiki, berniukai.
Nebėra kur bėgti, brolau Vaildai.
- Atšok, Gau. Jie - mano. - Sandra, aš juos pirmas pamačiau.
Teks šokt.
Gal proto netekai? Čia paryžietiškas šilkas.
Nėr kitos išeities.
Duok man 15 min. nusirengti.
Greičiau!
Aš labai noriu būt plėšgaudžiu.
Dabar!
- Šūdas. - Bloga mintis buvo.
Niekas nebaigta, Vaildai.
Puiku. Dar vienas negyvas vadas.
Iš kur gausiu gerų rekomendacijų?
Jis gyvas. Mačiau jį bėgant su ledų pardavėju.
Aš nebegaliu. Gyvenime nesu tiek bėgęs.
Mes pasiduodam! Tik neverskite manęs bėgti.
Ką tik norit, tik ne bėgti!
Stokis. Kaip tau ne gėda?
Tu Vaildo sūnus, tiesa? Dženifer?
- Mano vardas Kristoferis. - „Mano vardas Kristoferis.“
Ką čia reiškia?
Atsiprašau. Nemoku elgtis su vaikais.
- Aš plėšikauju keliuose nuo... - Nuo šešiolikos.
Iš kur žinai? Kas tau sakė? Su kuo kalbėjai?
Tėtis. Verčia mane skaityt jo ataskaitas, kad būčiau geras plėšgaudys.
Bet aš noriu būt kelių plėšikas.
- Net pasigaminau jūsų visų kortas. - Niekam nerūpi tavo kvailos...
Gerai. O aš gana kieta.
„Šaudymas: septyni. Klasta: aštuoni.“ Legenda.
„Šmaikštumas: vienas.“
Aš šmaikšti. Labai šmaikšti.
Aš gal šmaikščiausia šmaikštuolė šiame mieste.
Pas mane vien trejetai.
Dešimtukas tik iš nerimavimo.
Nėra taip, kad aš nuolat nerimauju. Nesu nerimautojas.
Bet jei sakai, kad aš nerimautojas, man neramu.
- Tu esi nerimautojas. - O Dieve. Aš nerimautojas!
Taip. Briedi, čiupk vaiką, paimsim jį įkaitu.
Eik į paštą ir saugok auksą.
Mes su Onesčiu einam ieškoti Diko.
Gudru. Tau prireiks žmogaus, pažįstančio miestą.
Mes vis dar Londone, taip?
- Taip. - Puiku.
Mano ginklas. Monetų kapšas.
Raktai. Košmaras.
Tikra tiesa. Pažiūrėk į mano šukuoseną.
Ką čia šneki? Ji tokia kaip ir buvo.
- Kaip tai iš viso įmanoma? - Esi girdėjęs apie sausą šampūną?
Ar tu suvoki, ką apvogei?
- Sindikatą. - Ar tai kokia regio grupė?
Sindikatas - nusikaltėlių organizacija, kurios bijo visas pasaulis.
Mano organizacija.
Džei biče, tau pasisekė.
Vadinasi, tu - didelis viršininkas?
Aš nesu pats didžiausias viršininkas.
Tai tu ne didelis viršininkas?
Bet esu labai gerbiamas.
Tačiau ne didelis viršininkas. Vidutinio lygio vadybininkas?
Ne! Vyresnioji vadovybė.
Kažkam labai skaudu, kad nėr didelis viršininkas.
Man nėr skaudu, kad nesu didelis viršininkas.
Sakau tiesiai šviesiai, Terpinai.
Parodyk man, kur auksas, ir aš tave galbūt paliksiu gyvą.
Gerai. Bet tik jei pakeliui patirsim širdį glostančius nuotykius
ir suprasim, jog nesam tokie jau skirtingi.
Gal likim prie to, kad tavęs nenužudysiu?
Gerai.
Bet jei mūsų ieško gangsteriai, manau, mums reikia užsimaskuot kitais drabužiais.
Mes nepersirenginėsime.
Mums pasisekė rast virvę, ant kurios džiūvo tokie skirtingi rūbai.
O Dieve. Mums galas.
Dikai?
Dikai!
Onesti, nemanau, kad surasim Diką
šūkaudami jo vardą skersgatviuose.
Gerai, naujas planas. Reikia įsigauti į jo galvą.
Nieko baisiau negalėjai sugalvoti.
Aš Dikas.
Aš kelių plėšikas.
Man patinka blizgūs rūbai ir juodas akių pieštukas.
- O Dieve. - Bet mane vejasi.
Mane vejasi.
Su aukštakulniais. Jis avi aukštakulniais.
Jam skauda.
Dikui skauda.
- Skausmas, grandinė. - Ir?
Jis prirakintas grandine prie priešo, kuris jo nekenčia.
Jiems reikia...
Jiems reikia nusitiesti tiltus.
Tiesti tiltus.
Tiesti tiltus!
Sakai taip, lyg suprasčiau, apie ką šneki.
Jis nušoko į upę. Eikš!
Kas čia vyksta?
Gal gali netraukt į save dėmesio?
Ramiai, Džei-pūkšti, aš įsijaučiu į personažą.
Aš - sesuo Chuanita Omali.
Dieną - vienuolė, naktį - toreodorė.
Turiu net savo šūkį: „Olė, melskis gerai.“
Aš irgi turiu šūkį. „Užsičiaupk, idiote.“
Marškinėliams tai netiks.
- Puikus kostiumas. Cukruotą obuoliuką? - Ačiū, bičiuli.
Matei? Kai spinduliuoji gerą vaibą, visata tave apdovanoja.
Kartais - cukriniais obuoliais.
Neturiu laiko geram vaibui, Terpinai.
Mano sūnus kažkur ten vienas.
Sutik, kad atsivesti jį kartu į derybas dėl vogto aukso 2 val. nakties
nebuvo geriausia mintis.
Berniukas turi mokytis. Vieną dieną mano plėšgaudžių imperija taps jo.
Jis gal norėtų dviračio. Jam vos devyneri, tiesa?
Būdamas šešerių
vykdžiau neteisėtą prekybą užkandžiais trijose viešnamiuose.
O jei jis to nenori?
Gal jis nori būt menininku? O gal barista?
O gal menininku, dirbančiu barista,
nes jo šūdino meno niekas nepirks?
Ar tu jo klausei?
Labukas.
Ji mane pažino ar ji tiesiog nekenčia vienuolių?
Bėk!
Ir vėl pralaimėjai.
Tai nesąžininga.
Kaip laimėsiu, jei vis gaunu savo kortą?
Aš - blogiausias.
Ko aš čia sėdžiu?
Turėčiau ieškoti Diko ir jo tobulų žandenų.
- Jam viskas gerai, Briedi. - Taip, žinau.
Bet tavo kortos sako tiesą. Aš nuolat nerimauju.
- Tau to nesuprast. - Mano tėtis irgi ten.
Spėju, tai kažkiek panašu.
Eime pasidairyt po miestą, prasiblaškysim.
Tėtis Londone man neleidžia pramogauti.
Mielai, bet turim likt čia ir saugot auksą.
Tu toks pat nuobodyla kaip ir jis.
Nesu nuobodyla. Su manim būna net labai linksma.
Tai kodėl iš linksmumo turi trejetą?
„Tai kodėl...“
Gerai, aš tau parodysiu, kas čia nuobodyla. Eime.
Eime, pašėlsim.
Pasiimk apsiaustą. Lauke vėsoka.
Eime, Kristoferi!
Žiūrėk, Diko šalikėlis.
Jis turbūt įšoko į upę.
Sutapimas, greičiausiai.
Net jei jis neužsimušė nušokęs, iš kur žinom, kur išlipo?
Žinau, kaip tai sužinoti.
Ne!
Mes ateinam, Dikai!
Taigi, aš sušalęs, sušlapęs, makiažas nubėgęs.
Jis pasiklydęs.
Pavargęs.
Jis mąsto...
O Dieve, maskuotė!
Jis nuėjo ieškot maskuotės!
Žiūrėk!
Diko rūbai.
Jis nuėjo ten.
Žiauriai nervina, kad tai veikia.
Ei, žinau, kur mes.
Čionai.
Kovą laimi Albionas Alfas!
Pogrindinis kovų klubas. Kieta.
O dabar - pajėgiausių moterų divizionas.
Statykit už Raganą Hildą
arba Dorisę Naikintoją!
Ką tu darai?
Turiu gerą nuojautą dėl Dorisės. Turi penkis šilingus?
Žinau, kur nuimsim grandinę. Eikš!
Savininkas - mano klientas.
Už nedidelį mokestį
aprūpinu jį visapusiškos apsaugos planu.
- Nuo ko? - Nuo manęs.
- Turi būt kažkur čia. - Gal viršutiniame stalčiuje?
Tylėk. Pats žinau.
- Gal apatinį? - Žinau. Patikrinsiu visus.
Ieškot šitų?
Kaip drįsti čia rodytis, Vaildai?
Labas, sese.
Hola, señor.
Jei teisingai pamenu, kai matėmės paskutinįkart,
tu nupjovei man nykštį.
Buvai skolingas pinigų. Ką turėjau daryt?
Be to, liepiau jį prisiūt atgal.
Taip, ant kitos rankos.
Tai buvo tik verslas.
Išvaduok mus nuo šios grandinės,
ir liepsiu užsiūti tą nykštį ant teisingos rankos.
Dešinės.
Po visko, ką man esi padaręs,
mielai pagelbėsiu.
O dabar - pagrindinis numeris.
Raudoname - kuris tuoj bus dar raudonesnis - kampe -
Džonatanas Vaildas ir sesuo Chuanita Omali.
O mėlyname kampe -
Džekas Broutonas Geležinis Kumštis!
Esu girdėjęs apie jį. Jis, regis, kietas.
- Pala, jo kumščiai išties geležiniai. - Taip.
Nelaimingas nutikimas lydant metalą.
Netrukus prasidės kova iki mirties.
Laimės išlikęs gyvas.
Gal leiskim jam laimėti.
Laimėti? Tai kova iki mirties, idiote.
- Trys, du, vienas. - Du, vienas.
Bėgam!
Mirties duobėj nešaudoma.
Taip.
- Ką tu darai? - Nepaliksiu draugo mirti.
- Mes ne draugai. - Liepto galas, brolau Vaildai.
Tai reiškia, kad aš tave nudėsiu.
Kiek sykių... Taip, žinau.
- Ir užimsiu tavo vietą. - Taip. Tavo planą žinau.
Ša.
Ko laukiat, idiotai?
Bėkit!
Man tu iškart patikai, Dorise.
Palaikom ryšį.
Išgyvens.
Žinant, kad Diko vaikosi visas nusikaltėlių pasaulis,
gal nėra gera mintis juo apsimest?
Nel, tai man padeda įsijauti į jo mintis.
Pabandyk! Pati pamatysi.
Tiek to.
- Taip. - Nagi.
- Aš Dikas. - Aš Dikas. Taip.
- Slampinėju kaip idiotas. - Puiku.
Laidau kvailus juokelius.
Mezginiai, draugystės, veganizmas.
Mane kėsinasi nužudyti,
bet aš toks kuoktelėjęs, jog imu ir stabteliu užkąsti,
nes kur čia skubėti ar stengtis?
Galiu būt žavingas, atidus
ir geras, bet to nereikia.
O Dieve. Palauk.
Žiūrėk, kulkos žymė.
Matai?
- Ir čia. - O Viešpatie.
Kažkas nušovė šį cukruotą obuolį. Žinai, ką tai reiškia?
- Kažkas nekenčia rudeninių vaišių? - Kad mes teisingame kely.
- Ir tai, taip. - Taip.
Negaliu patikėt, kad tai sakau, bet...
ir toliau būsiu Diku.
Taip! Eime.
Laimei, kaimynystėj dirba siuvėjas. Pažvelk, kaip atrodau.
O Kristau.
Dar gavau siuvimo priemonių.
Esi daręs operacijas?
Ne. Persiuvinėjau.
Tai beveik tas pats.
Manau, siūsiu paslėptuoju dygsniu.
Taip, truputį paskaudės.
O tu kalbėk su manim. Nukreipsi mintis.
Lažinuosi, turim daug bendro.
Tarp mūsų nieko nėra bendra.
Tikrai? Koks mėgstamiausias tavo valgis?
Aš mėgstu keptą kalafiorą.
Aš valgau vien jautieną ir esu daugybės mėsinių savininkas.
Aišku. Koks mėgstamiausias gėrimas?
Aš neabejingas šeivamedžio limonadui.
Aš geriu vandenį ir romą, abu man neskanūs.
- Tai gal patinka mieli ežiukai? - Nekenčiu mielų ežiukų.
- Aš irgi. - Aš blefavau.
Man iš tiesų patinka mieli ežiukai.
- Kuo mielesni, tuo geriau. - Ir man. Dvigubas blefas.
Taip ir maniau, kad turim kažką bendro.
Ir tas kažkas - mieli ežiukai.
Nagi, Džoni. Pripažink.
Kažkur giliai tavyje tūno mažas svajoklis, toks kaip aš.
Kadaise tas svajoklis gal ir buvo,
bet gyvenimas tas svajones pavertė
tik blogiu, kurio griebtis privalai, kad išgyventum.
Niūroka.
Aš baigiau. Kaip tau?
Šlykštu tai sakyti,
bet aš, regis, esu skolingas tau padėką.
Nedėkok man, Džei biče. Mes - komanda.
Eime aukso, paskui surasim mano gaują ir tavo sūnų.
Kristoferis, žinoma.
Londonas tokiam jautriam berniukui - ne vieta.
Jei tėtuko nėr šalia, jį baimė tiesiog suparalyžiuos.
Kaip linksma.
Užaugęs noriu būt toks kaip tu, Briedi.
Mokykloj nesimokyk, ir kas žino, kuo užaugsi.
Kraujas liaujasi čia, bet kūno nėr.
Vadinasi, jis nenužudytas.
- Taip. - Žiūrėk.
- Adata su siūlu? - Tai užuomina.
Žinoma, taip.
- Atleisk, kodėl? - Adata.
Aš adau.
Aš radau. Ką rado Dikas? Siūlą.
- Taip. - Jis geltonas.
- Geltonas reiškia auksą. - Taip.
Jis rado auksą.
Jis nuėjo ten, kur auksas. Taip.
Pala, ar pažįstam ką nors, kas turi aukso?
- Mes turim aukso. - Taip! Taip, Nel!
- Nel, tu geniali. - Tu genialus.
- Tikrai? - Ne, šiaip jau.
Aš nežinau, koks tu, bet... Eime.
- Kur mes einam? - Į paštą!
Štai jis.
Grožėkis.
Atsiprašau, ne ta dėžė.
Pasigrožėk vaizdu.
Čia šaukštas batams?
Pasigrožėk.
Kaip tviska.
Labas, meile.
Čia ir vėl aš.
Žinau, kad tai jums įsimintina akimirka,
bet man reik jus greit nudėti, skubiai.
Aš greit. Gerai?
O, taip? Pažiūrėk.
Apsikvailinai, tiesa?
Taip, atsiprašau. Pamiršau, kad aš to nemoku.
Po šimts!
O gal moku?
Nemoku, šiaip jau. Netyčia gavosi.
Atsargiai.
Nežinau, ar supranti, bet tą daiktą tu nutaikei į mane.
Tu mane išduodi.
Kodėl turėčiau grąžint auksą,
kai galiu tave nudėti ir pasakyt, kad jo neradau?
Todėl ir suorganizavau visa tai.
Visa tai? Ką, net su Gau ir Sandra susitarei?
Ne tai, bet...
O ta dalis, kai šokom į upę?
Ne, tos irgi ne.
Ir tikrai ne kovos klubą. Būtų brangiai atsiėję.
Sumąsčiau bendrą planą.
Nudėt tave ir pavogt auksą, aišku?
O kaip ryšys tarp mudviejų?
- Ryšys buvo prastas. - Manai, mūsų ryšys prastas?
Taip, ryšys buvo prastas, o aš nekenčiu prasto ryšio.
Sudie amžiams, Dikai Terpinai.
Ei! Plėšgaudy!
Patrauk savo plėšgaudiškas rankas nuo jo.
- Ką? - Tiek to, šmaikštaut nemoku.
Šalin, antraip nušausiu jį į jo kvailą galvą.
Puiki diena. O tos skrybėlės tokios juokingos.
- Beprotiškai. - Kas čia vyksta?
Vaildas žada nušaut Diką į jo kvailą galvą.
Ne, man patinka tavo kvaila galva.
Gal jau gana apie mano kvailą galvą?
- Kristoferi, ką čia veiki? - Jis pasiklydo Londone,
ir kažkam reikėjo jį prižiūrėti.
Tiksliau, paimti mane įkaitu.
Tiksliau, paimti jį įkaitu.
Tik paliesk jį,
ir visos Diko turimos smegenys tuoj papuoš šią sieną.
Ką? Tada aš būsiu vadė? Siaubingai skamba.
Ne!
O štai Dženifer, iš kitos pusės,
yra vienturtis tavo sūnus.
Manot, vaikas man rūpi labiau nei šimtas aukso luitų?
Man pagimdys kitą sūnų.
Tokį, kuris darys namų darbus ketvirtadieniais.
Tą, kuris niekada nepamirš į plaukimą atsinešti vandens akinių.
Ir tą, kuris prisimena, ką mokiau jį apie įkaitus.
Kristoferi, kodas raudona!
Kokia gėda.
Paleisk mane.
Aš irgi tavęs pasiilgsiu, mažas svajokli.
Gal dabar turėsi daugiau laiko savo sūnui?
Atleisk, kad surakinom tavo tėtį ir grasinomės nužudyt tave.
Nieko tokio.
Kelių plėšikas turi daryt tai, ką reikia.
Imk.
Dešimtukas iš linksmumo.
Atskrenda.
Klausyk, aš gyviems komplimentų nesakau,
bet šiandien tau neblogai pavyko.
Ačiū. Nieko malonesnio nesi man sakiusi.
- Niekada to nekartok. - Gerai.
Ko liūdi, Briedi? Puikiai praleidai dieną.
Atvažiuokim į Londoną dažniau.
Taip, laiką praleidau puikiai.
Jaučiuosi praradęs mažąjį savo draugą.
Aš irgi, bičiuli.
Bet mes dar turim auksą, ir aš žinau, kur jį dėti.
Taip!
Ratklifai, statau šimtą aukso luitų už Dorisę.
Patikėk, ji tikra pasiutėlė.
Pirmyn, Dorise.
Džonatanai Vaildai, vajė.
Mano aukso neradot,
ir, anot šios brošiūros, sumanėt išduoti Sindikatą.
Mane neteisingai cituoja.
Tie žurnalistai - tikrieji nusikaltėliai.
Nuo šiol jums draudžiama užsiimti
bet kokia kriminaline veikla šioje šalyje.
Net lengvu sukčiavimu?
Net vagystėmis.
Labai liūdna.
Ate.
Traukis, myžpuodi.
Čiuožk, Vaildai.
Tėti?
Gal tikrai metas man išeit iš darbo
ir pabūt tiesiog tėvu.
Beje, turiu tau kai ką.
Eime namo, Kristoferi.
Ir sugalvokim, kaip nudėti Diką Terpiną.
Juokauju. Eime ledų.
„DIKAS IR VAILDAS LONDONE“ AUTORĖ ELAIZA BYN
O tam Terpinui nusiųskime žinutę, ką?
Kryžiažodis!
Išvertė Egidija Namavičė