Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vyprávěj, prosím.
-Ještě? -Ano, ano.
Je to příběh...
... o princezně.
-Kde je její království? -Pst...
-Vždyť víš, zlato. -Řekni mi to znovu.
Spinkej, broučku. Spinkej.
To nemyslíš vážně.
To je apokalypsa.
Neunavuje vás plácat hlouposti?
-"Dej bacha na děcka." -"Nejsou to děcka."
To je krutý!
Hrozný. Ten chlap je cvok.
UKLÍZEČKY
-Vyspal ses? -Jo.
Počkej, spálíš se.
Mám hroznej hlad.
-Tys včera nejedl? -Ne, byl jsem vyřízenej.
Vrátila ses pozdě?
-Ani ne. -Cos dělala, bylas venku?
Vyměňovaly jsme Maryse pneumatiku.
-Pneumatiku Maryse? -Jo, a nesměj se mi.
-Byly jsme čtyři, a povedlo se. -Já jsem se naučil dělat croissanty.
-Páni, croissanty. -Je to pecka.
Málem jsem zmeškal vlak. Šéf nás nutil všechno uklidit.
-Debil. -To neříkej.
Vždyť je to normální.
Vychloubá se, že zná spoustu lidí v Paříži.
Tu máš a zmiz, ťululum.
Mňam...
Co říkáš na mou barvu vlasů?
To je dílo Adèle. Nelíbí se ti?
Legrační, ne?
Ty tvoje už jsou dlouhý.
-Šéf neříká nic? -To by byl vrchol.
-Pověsíš prádlo? -Jo.
-Ahoj. -Čau.
Na tabouleh bulgur nevaříme.
Fígl je v tom, že ho zasucha
pokropíme olejem.
Ostatní ingredience se pak dávají navrch.
Ty bulgur nevaříš?
V taboulehu bulgur změkne přidáním citrónu a rajčat.
Bulgur do taboulehu se nevaří.
-Já ho vařím ve vodě. -Tím ztrácí chuť.
Každýmu je to fuk.
Když mají hlad, zbaští cokoliv.
-Nemám pravdu, Karine? -Jo.
Už budete mít hotovo? Jdu do skladu.
-Hej, Adèle! Hoď sebou. -Jo.
Ajajaj.
-To myslíš vážně? -Hele...
-Příště to nech doma. -Třeba nemám žádný "doma".
Tu máš a dělej.
-Nemáš rukavice? -Jsou v kapse.
-Co je? -Jen makej.
Vidíš, jak ti to jde.
Prej makej.
Zdravíčko!
-Jak se vede, Régisi? -Dobře.
Ahoj.
Nová mobilizace Žlutých vest tento čtvrtek ráno
v Martigues a Fos-sur-mer...
"Dobrý den, šéfová. Vlastně ne, vy jste zaměstnankyně.
Seberte to hovno."
Já ti řeknu...
Potřebujeme jinou dezinfekci. Pach téhle se drží na kůži.
Řeknou ti, že nemají peníze.
-Taky potřebujeme nové rukavice. -Jo, rukavice.
-Všechno v pořádku? -Super, co vy?
Jste snad v salónu krásy?
Lakovaly jsme si nehty. Suší se.
Tu máte. Perezová. Kachafová.
Borgelová.
-Děkuju. -Jak se máte, Maryse?
-Dobře, děkuju. -Woutersová.
-Co to je? -Obálky.
-To vidím, nejsem blbá. -Nová smlouva.
Odevzdejte mi je co nejdřív, a podepsané.
Proč co nejdřív?
Mění se snad něco?
Nepruďte.
Zalez, bábo.
Upadla by jí pusa, kdyby řekla "nashle a díky"?
Chybí jí vychování, káče. Tohle není normální.
Kvůli ní jsem si zapomněla uklidit boty.
Už jsem potkala horší.
Pojďme. Musím udělat 25 sendvičů
a tři termosky kafe na kruháč.
Nepotřebuješ oblečky pro děti, Džamilo?
-Prodej je přes internet. -Chci je darovat.
Mám si to přečíst první?
Jestli se chceš stát zástupkyní personálu...
Díky, holky.
Počkejte, nějak se to zaseklo!
Ziggy!
Přestaň!
-Hele, ústřice. -Ústřice?
Všechno nejlepší!
Mami, máš kapesníky?
Co to je?
-Nová smlouva. -To je dodatek.
Stačí ho podepsat.
Ne bez přečtení.
-Co tam píšou? -Počkej.
"Souhlasíte s výkonem práce na jiných pracovištích firmy."
Firma je obrovská. Má kanceláře všude.
To je v pořádku, zřejmě se jí daří.
Budeš jezdit na skútru 50 km do Arles nebo do Aix?
-Proč ne? -Je to nebezpečný.
Budu jezdit autem s Maryse.
-Nesmysl. -Poradíme si, jako vždycky.
Sakra, to jsou idioti. Vážně.
Nedělej dusno.
Je hezky, jsme na procházce. Co se děje?
Nic. Musím přečíst poštu a udělat úkoly.
-Vrátíš mi tašku? -Ne.
Musím jít. Na ten dodatek se mrkneme, až přijdu.
Dobře. Nemáš vyžehlený prádlo!
Nevadí. Všechno je na stole. Uvidíme se v sobotu.
-Počkej, už jdu! -Spěchám. Ahoj.
Jste v pořádku?
Není vám nic?
Nevšimla jste si, že silnice je uzavřená?
Ne.
Chcete zavést do nemocnice?
Nic mi není. Musím do práce.
Já taky.
Doplňte jméno, adresu a podpis. Můžete si to přečíst.
-Raději ne. -Děláte si legraci? Podepište.
-Ne. -Zaplatí váš podnik.
-Podepište. -Nesahejte na mě.
-Podepište. -Nechte mě!
Dejte mi pokoj.
Zavolám do vašeho podniku.
Co se stalo?
-Nic, dostala jsem smyk. -Není vám nic?
-Jste z NPS? -Dobrý den.
To nebylo nutné.
-Bez jejího jména neodjedu. -Chce to na mě hodit.
-Je blázen. Já to viděl! -Jdi do háje.
-Přestaňte. Kde máte prohlášení? -Tam.
Pojďte!
Děkuji.
Vy už jste ho vyplnil.
Vyplňte to.
Dobře, udělám to já. Takže...
Vaše adresa?
Paradis Saint-Roch.
To není adresa. Proberte se. Nestrávíme nad tím den.
To je moje adresa.
Takže...
Čtvrť Paradis Saint-Roch.
Martigues. A je to.
Takže, podepište se.
Tady, prosím.
Ne, sem.
Dobře.
Počkejte na mě v autě.
Promiňte, zapomněla jsem uvést pojišťovnu.
Ohledně skútru spoléhám na vás.
Nechci do toho tahat policajty. Odstraňte ho co nejdřív.
Ano.
-Pomůže vám váš syn? -Ano.
-Je to tady, ne? -Ano, tady.
-Zaplatím opravu. -Ano, potom se uvidí.
Hlavně buďte klidná.
Spolehněte se, zůstane to mezi námi.
Tady jsi!
Dělaly jsme si starosti. Kdes byla?
Bourala jsem.
Já vím. Šéfová nám to řekla.
Všechno mi teď povíš.
Nezvonila jsem. Nevěděla jsem, jestli Momo nespí.
-Hlídáme děti. -Aha.
Tak pojď.
Pojď dál.
-Jak se máš, Karine? -Ujde to. A co ty, Momo?
Sice jsem se moc nevyspal, ale dobrý.
-Nebyla vám zima? -Mrzli jsme.
Zkrátka...
To, co nabízí váš ředitel, pro vás není žádná výhra.
Nejste chráněné.
Může vám snížit úvazky.
Pokud s tím někdo z vás souhlasí...
Nemáme na vybranou.
-Ber, nebo tamhle jsou dveře. -Nikdo nemá na vybranou.
Mají snad na vybranou ti, co se mnou tráví noci venku?
Profitují pořád ti samí.
A strádají taky pořád ti samí. To se musí změnit.
Teď není vhodná chvíle.
Spadla ze skútru.
-A není ti nic? -Nic mi není, neboj se.
-Jsi si jistá? -Ano.
-Jak se to stalo? -Nevím.
Dostala jsem smyk. Nevšimla jsem si uzavírky.
Nedokázala jsem skútr zvednout. Musím se tam vrátit.
Žertuješ?
-On tam zajede. -Jasně. To jsou klíčky?
-Ano. -Zařídím to.
Kde je ten skútr?
Na silnici na Lavéru, tam, kde probíhají silniční práce.
-Jo, tak já jedu. -Díky.
Buď klidná.
Pořád za něco bojuje. Odbory, schůze.
-Je moc hodnej. -To je. Tak...
-Ukaž mi to. -Říkám ti, že to nic není.
Tobě nikdy nic není.
Když člověk spadne, ublíží si.
Páni...
-To je na neschopenku. -Nesmysl.
-Doufám, že je skútr celej. -Neboj se.
-Momo má šikovný kamarády. -Ano?
Ano. Počkej...
Mám to.
Tadá!
Neboj. Hopla.
Pizzou mě ještě nikdo neléčil.
-A je to. -Ziggymu ani muk.
Ať si nedělá zbytečně starosti.
Dnes večer tě odvezu já. Souhlasíš?
Znám tě, jsi paličatá.
-Co bych si bez tebe počala? -Jasně.
Podívej se na to.
My o vlku...
A jsme tu...
Žádná odezva?
Žádná odezva, žádná odpověď.
-Dobrý den. -Dobrý.
Možná byste jim měla zavolat.
Řeknu Hélène, že jste rozeslala maily.
-Ahoj. -Ahojky!
Jak je?
Nic tě nebolí?
-Ne, dobrý. -Měly jsme strach.
Já taky.
-Ajajaj. Karine, pojď se podívat. -Co je?
Předhazuje nás prasatům.
Tobě je to k smíchu?
Uklidni se.
Jakým prasatům?
-Kde to vidíš? -Perezová-Woutersová, to jsme my.
-Kdy si dáš udělat brýle? -Po tom, co se ti stalo...
-Mohla změnit plány. -Ví, že tam jít nechceme.
Chce udělat dojem na novýho šéfa. Myslíš, že by za nás ztratila slůvko?
Aby se nás zastala? Prdlajs.
Já řediteli klidně řeknu, že z nás ta mrcha chce sedřít kůži.
-Nech toho. -Vždyť je to pravda.
-Tohle mu chceš říct? -Proč ne?
-O co, že to neuděláš. -Udělám. Uvidíte.
Dobrý večer, dámy.
To je naše noční směna.
Ta vzadu je Maryse.
Je u nás od nepaměti. Tohle je Džamila.
-Jak dlouho jste tady? -Pět let.
Karine, ta se navíc stará o zásobování.
Taky je tu dlouho. A tohle je Adèle.
Dřív pracovala jako servírka.
Těší mě.
Jsem rád, že jste tady navzdory blokování.
Doufám, že tou situací příliš netrpíte.
Neskrývám, že bychom se bez toho obešli.
Už vás nebudu rušit. Pusťte se do práce.
-A vítejte v Ninette Pro Services. -Díky.
Karine, počkejte na mě 5 minut.
"Vítejte"?
Zdálo se mi to, nebo to fakt řekl? On je tu novej, ne my.
Jsi v pohodě, Karine?
-Nemáme tu zůstat? -Asi se mnou chce mluvit o skútru.
Řekni, že je v opravě.
Když tě bude štvát, zavolej nás.
Jasný?
Pojďme.
Vy jste ještě neodešly?
Musíme si promluvit.
-Skútr je v opravě. -Něco mi vysvětlete.
Jak objednáváte čistící prostředky?
Pomáhají vám ostatní?
Všechno dělám sama.
-Seznam děláte sama? -Ano.
Karine, umíte číst? Tohle totiž nechápu.
Ano, umím.
Co je tam napsáno?
-To je informační sdělení. -Ano.
Ale o čem?
Třeba tady. Co je tu napsáno?
Nemám brýle.
Jsou moc drahé.
Jak je to možné? Nechodila jste do školy?
Vychodila jsem tři třídy. Zeptejte se Džamily.
Džamila to ví? Vědí to všichni?
Nikomu po tom nic není.
Pokud si vzpomínám...
Adèle jste zaučila vy. To je absurdní.
Manipulujete s nebezpečnými chemikáliemi.
Nemůžu se tvářit, že o ničem nevím.
A už vůbec ne, když se jedná o objednávky. Sakra!
Jestli dojde k nehodě, vyhodí mě.
To se nestane.
Běžte.
Ještě si o tom promluvíme.
Co ti chtěla?
Nic, jen doplnit na seznam pár saponátů.
-Na. -Díky.
Ahoj, Christiane.
-Ahoj. -Dobrý večer.
Čau, kočko! Kampak?
Přestaň se chovat jako debil, koňská hubo.
Dáš mi na sebe číslo? Vrať se!
-Tak co, do rachoty? -Jo, a co ty, už makáš?
POVINNÉ MYTÍ RUKOU
Ale ne...
Tohle nedám. Smrdí tu hovna. To je peklo.
-Dělají to schválně. Pro zábavu. -Jsou to debilové.
-Co to děláš? -Počkej.
To je šílený.
Sakra, hovna jsou všude! Hotovej Hovnoland!
Sakra! Hop, trefa! Jdi na to!
Pusť se do toho.
Ajajaj! Nedáme si pauzu?
Musím to udělat najednou. Jinak se pozvracím.
Bezva. Pořádně to vydrhni. Pozor.
Je to nechutný. Odporný.
Pohlídáš mi v pondělí Lili?
-Změna prostředí jí prospěje. -Já vím.
Díky.
Jednou půjdeme na rajóny s radostí.
Pisoáry budou ze zlata.
Jo, a všude bude parfém, co stojí majlant.
A pohybujeme pánví, takhle!
Jedeme, jedeme!
Umí se odvázat!
To je ono!
Do toho, boky!
Maryse neumí tančit.
Maryse!
Pauza skončila!
Jedeme, jedeme!
-Měl jsi mě vzbudit. -Mhm... Počkej.
Podepíšeš fakturu za elektřinu.
Už jsem ti to vysvětloval. Nemusíš nic psát.
-Jen datum a podpis. -Dobře.
-Napsal jsi seznam saponátů? -Ještě ne.
-Tys vybírala hotovost? -Co?
-Na co jsi vybrala 80 eur? -Nevím.
Už vím.
Nechala jsem opravit skútr.
Odkdy to platíš ty?
Spěchalo to.
Otevři.
Otevři!
-Co je? -Co tu děláš?
Musím podepsat dodatek.
Pak se na to podíváme.
Můžeš napsat ten seznam?
48,55, prosím.
-Kartou, nebo hotově? -Kartou.
Prosím, můžete.
Hej! Ahoj, Bruno.
-Jak je, Momo? -Dobrý.
Tohle je Karine.
-Ahoj. -Karine, Bruno.
Mám špinavý ruce.
Páni! Kdes k němu přišel?
Patřil jednomu staříkovi.
Muselo tě to stát hezkých pár hodin práce, ne?
Jo.
Vyjedeš s ním na ryby?
Ne, prodám ho. Teď spravuju motor.
-Skútr máš opravený. -Ano, to vidím.
Byl jen krapet promáčknutý.
Mechanika zůstala neporušená.
-Vyměnil jsem jen jednu součástku. -Děkuju.
Prodává se to dobře?
Dnes se neprodá nic.
To je pro tebe.
Momo říkal, že to stačí, ale řekni si.
S ním si nedělej hlavu.
Jemu jsou peníze fuk.
-Jsi nad věcí. Že jo? -Jako všichni.
Tvůj člun je krásnej.
-Líbí se mi ta šňůra kolem. -Momo, to je bretaňská štola.
-Bretaňská? -Jsi vůbec zdejší?
-Skútr funguje. -Je jako nový.
-Bruno má zlatý ručičky. -Opravil ho skvěle.
Tak co, vrátil se ti úsměv?
-Jako by se mu nic nestalo. -A nestálo ji to skoro nic.
-Platilas v naturáliích? -Mohla by.
-Nemluv hlouposti. -Dobrý den!
Dobrý den, paní.
Nezapomněly jste na dodatky?
Musíme si to rozmyslet.
Měly byste se rozmýšlet trochu rychleji.
A hlavně si ze mě přestaňte střílet.
My si z vás nestřílíme.
Ředitel potřebuje vědět, s kým může počítat.
My ho chápeme.
-Jasný? -Jo, jasný.
-Neměly jsme čas si to přečíst. -Karine, máte seznam?
Jste snad na dovolené?
-Bouchly v ní saze. -Adèle!
-Co je? -Takhle se mnou nemluvte.
-Co je jí? -Asi něco špatnýho snědla.
-Že by vyhoření? -Je to moje vina.
Co povídáš? Odvezla jsi skútr. Co by ještě nechtěla.
Je načase, abych si to vyřídila s jejím šéfem...
Už aby byly volby! Ať si o té jejich podělané smlouvě promluvíme.
Četlas ji?
Jo.
Já ji nečetla.
Karine, jdeš?
Ahoj, jak je?
Fajn.
Jen jsem trochu unavená.
Přemýšlela jsem o tom, cos mi řekl.
Co jsem ti řekl?
Uděláš mi croissanty?
Jasně, že udělám.
-Vážně je ti dobře, mami? -Jo, je mi fajn.
Žluté vesty jsou v Martigues stále aktivní...
Co je to "mizérie"?
Nevím, zlato.
Žluté vesty se rozhodly opět zablokovat dopravu...
-Řekla ti máma, kam jde? -Ne.
Akce netrvala dlouho...
-Víš co, pojedeme, ano? -Ano.
Akce trvala jen pár hodin...
Pojedeš se mnou.
-Pojedeme na skútru. Jsi ráda? -Ano.
Policisté z Martigues přistupují k zatýkání...
Pojedeme do práce. Najdu ti tam místečko, ano?
Ano.
Tak co?
Brzo usne.
Mělas ji nechat v domově.
Tohle se s dětmi nedělá, je nezodpovědná.
-Se Ziggym jsme to tak dělaly často. -V tomhle věku usnou všude.
Za dvě hodiny máme hotovo.
-Vrátil se. -Viděla jsem to v televizi.
-Bylo tam horko. -Dobře to dopadlo.
Nikdy nemám klid.
Perezová tu není?
Ne.
Její dcerka je nemocná. Zapomněla jsem vám to říct.
-Nemocná? -Mami...
Co to má znamenat?
Pojď, zlatíčko.
Ne, ne, ne.
Paní, počkejte.
-Je na dcerku sama, má to těžký. -Odvezu ji domů.
Ne, nedělejte to.
V domově to nepochopí.
Vím, jaké to tam je.
Zůstane s námi. Prosím. Jen pro tentokrát.
Ať její matka zítra nechodí. Má padáka.
Nedělejte to.
Začíná, znechutí se jí to.
-To je normální. -Znechutí se jí to?
To je fakt vtipný.
Takhle to dál nejde.
Mám tu samý socky.
Jak jste to dělala vy?
Navíc se svým handicapem.
Běž, zlatíčko. Hned přijdu.
Pojďte sem.
Co se s vámi děje? S nerozlučnou čtyřkou?
Pořád čekám na smlouvy.
Čekáte na volby
zástupce zaměstnanců, abyste se projevily?
-Snad nezvolíte Džamilu? -Nevím.
Myslíte, že něco zmůže?
Pochybuju. Podle mě přesně naopak.
Každopádně to ničemu neposlouží.
Proč nekandidujete vy?
-Já? -Ano.
Vám se dá věřit.
Bude to Džamila, s tím se počítá.
-Nemůžu to Džamile udělat. -Ale můžete.
Mám všem říct, že jste lhářka? Nebo má Adèle odejít?
Chcete, aby odešla?
Můžu se na vás spolehnout?
-Ano. -Díky.
Už bylo načase!
To se mi snad zdá! Kdes byla?
Mami, poznáváš mě?
Nehraj si se mnou. Příště si poradíš sama.
-Nesvěřila jsem ji tobě, ale kámošce. -Jo?
Tak poděkuj kámošce.
Tvoje dcerka málem skončila na četnické stanici.
Mělas něco říct. To se nedělá.
-Říkala jsem to. -Pst.
Mohla bys aspoň poděkovat.
-Děkuju. Stačí? -Aspoň že tak.
-Bylo načase. -Nenavážej se do mě.
-Ta je ale zlá. -Jen klid.
Do háje!
Pst. Moje děťátko spinká.
Holčička moje.
-Pojď. -Moje milovaný děťátko.
Co, zlatíčko moje? Spíš?
-Vyhodili mě? -Ne, nevyhodili.
-Nech mě. -Pojď, pojď.
-Ne, nechci. -Nech toho.
Nenechám.
Chceš se pomazlit se svou dcerkou?
Jo, počkej.
Pojď se pomazlit. Budeš spát s ní?
-Jasně. Vyčistím si zuby. -Rozestelu postel.
Nechápu tě.
Snažíš se šéfové zavděčit?
Buď zticha, pst.
Uvědomuješ si, co obnáší "zástupkyně"?
Samý papírování. A co až po tobě budou chtít něco přečíst?
Budeš za debila.
Půjdu si lehnout.
Nezaber celou postel.
Každopádně říkala,
že zástupkyně personálu toho moc nezmůže.
-Téměř nic. -Balamutila tě.
Jasně, že bude tvrdit, že je to funkce na nic.
-Karine zástupkyně být nemůže? -Máme na vybranou?
Řekni, že si povedeš líp než ona.
Chlapi to vždycky zařídí tak,
aby se zástupkyní stala hodná a poslušná Francouzka.
Nech toho.
Tak to není.
-Ty pořád jen pyskuješ. -Nebudeme se mezi sebou hádat!
Udělala to, aby Adèle neměla průšvih.
Uvidíš, jak s nimi zatočím. Nenecháme si to líbit.
Ostatní mají výhody, a my pořád nic.
Co získali za výhodu?
Jsou bez práce dřív. Toť vše!
Sakra.
Zkrátka se v neděli neuvidíme.
Mít volno v neděli byl vždycky můj sen.
Radnice děckám platí bazén, takže...
-Chystala ses tam, ne? -Jo.
Jo.
-Karine mlčí jako ryba. -Ajajaj.
Ale...
Přestaň, drž hubu!
-Nech toho. Co je moc, je moc. -Autobus je tady.
Jak to souvisí s bazénem?
Prospělo by ti, kdyby sis namočila prdel do studený vody.
-Jsi blbá. -Já že jsem blbá?
-Co ses ptala? -Jak je to s tou restaurací?
Platí 90 babek, dostaneš oběd plus spropitný.
Mám vnoučata, přes den nemůžu.
Řekni Momovi, ať je pohlídá, je nezaměstnanej.
To určitě.
-Nemůžu to po něm chtít. -Mě by s tímhle...
-... nikdy nenechali. -Ne.
Co ty víš. A ty, Karine?
Proč Ziggy nezavolal?
Nevím, zlato.
-Dámy... -Dobrý večer.
-Na někoho jste udělaly dojem. -Kde?
-Tamhle.
Vidíš, Ziggy není jedinej.
Tak se hned neurážej! Chtěla jsem uvolnit atmosféru.
-Další bude "Issues". -Tu zbožňuju.
Pojď! Pojďte!
Koukej na Maryse!
Bravo.
Jo!
Super! Já to věděla!
Právě vás povýšili, že, madam?
Jsem zástupkyně personálu, jaképak povýšení.
Zanechte skromnosti. Řekněte nám víc.
-Ehm... -Máte radost?
-Asi jo. -Dostala jste dárek?
-Ne. -To je škoda.
Posaďte se, prosím. Víte...
Když něco vyhrajete, máte nárok na odměnu.
Máte dostat cenu. Dáreček.
-Dostanu přidáno? -Mám pro vás něco lepšího.
Tak.
To bylo zasloužený. Vyšůrujte taky pode mnou.
-Všude jsou sračky. -Počkejte, pane řediteli.
Přestaňte! Ochranka!
To je poslední krabice. Dám ji sem nahoru?
Ano, děkuju.
Objednala jsem původní dezinfekci. Je lepší.
Nenapsala jsem to na seznam,
ale potřebovaly bychom silnější rukavice.
-Ano? -Máme rozežrané ruce.
Uvidíme, kolik stojí.
Poznamenala jste si schůzku s ředitelem?
Ovšem.
Chcete, abychom otázky připravily spolu?
Otázky?
Určitě máte dotazy.
Sepíšeme je a pošleme řediteli.
-Tak se to dělá. -Zeptám se ostatních.
Já to musím schválit.
-Uvidíme. -Ne, přes to nejede vlak.
"Rukavice". Říkala jste, že jste to sem nenapsala.
To je divné. Tady.
Tady je to napsané.
Omlouvám se.
Za co se omlouváte?
Zapomněla jsem na to.
Ahoj!
-Ahoj! -Co se tu děje?
Nic, šly se ohřát.
-Co skútr, šlape? -Skútr je jako novej.
V sobotu spouštím člun na vodu. Nechceš přijít?
-Proč ne. -V kolik máte v sobotu padla?
Asi v poledne.
Fajn. Tak v sobotu.
-Adèle! -Vidím tě.
-Koupila jsem Lili bonbóny. -Fakt?
Dej mi jeden.
Dobrý, nepotopil se.
Bylo mi potěšením.
-Počkej, to není všechno. -Co?
Projedeme se. Nemáš jiný boty?
Tak.
Jsou trochu vlny, ne?
Ale ne.
Jedu na lodi poprvé.
Měl jsem vzít šampaňský.
Pojedeme tamhle!
-Pojeďme tamhle. -Pozor, neshoď mě!
Kaz...
kazy...
Kazy.
Zkusím napsat seznam sama.
Ne, už jsem ho napsal.
Nemůžeme měnit rukopis. Uděláme to jako obvykle.
-Kdy se to změní? -Vždycky ti před schůzí pomůžu.
A co když nebudeš moct?
Nikdy tě nenechám ve štychu.
Jeď, jeď, jeď!
Znova. Všechno je v hlavě.
V mentálním nastavení. Jeď!
-Páni! -Co?
-Sakra, ty jsi kočka! -Nech toho.
Oblíkej se takhle častěji. Moc ti to sluší.
Na úklid záchodků to není moc praktický.
-Ne, ale sluší jí to. -Přestaň.
-Co je? -Vypadá trochu jako děvka.
-Ale ne. -Vidíš?
-Kdepak. -Říkala jsem ti to.
Ne, na rande se ředitelem se to náramně hodí.
Udělej nám čaj.
Začneme?
-Dej mi propisku. -Ne, udělám to.
Nech to na mně.
-Zástupkyně, pojď sem. -Mami!
Už se vaří voda, přijdu hned.
Běž, říkám ti.
Jdi už.
Tak co?
No...
-Všechno je fajn, nemáš výhrady? -Ne.
Vždyť o všem víte.
Myslím si to, co vy.
Holky, probuďte se konečně.
Bojíte se šéfky?
Respektuje nás? Pro ni jsme jen vytíračky podlah.
Jsme jí ukradený.
Chce po nás nemožný. Když se neozveme, stojíme za hovno.
To je jasná věc.
Myslíte to dobře, ale nic se nezmění.
Chcete toho moc.
-To neříkej. -Nikde nejsou peníze.
K čemu bojovat?
Ani nejsme v odborech.
-Tobě je to fuk, jdeš do penze. -Do penze?
Jo.
Ale ještě v ní bohužel nejsem. Kdybych si mohla vybrat...
Uvidíš za 20 let. Ruce neucítíš.
A nohy taky ne.
Bolavá záda, ruce ti sežere sajrajt.
A já...
Už jsem unavená, sakra!
Omlouvám se.
Jsi nejlepší.
-Promiň. -Maryse, neber si to tak.
Už jsem klidná.
Takže co?
Jezdit do práce 50 km je vyloučený.
Díky. Souhlasíte?
Ano.
Jak se v 6 hodin ráno dostaneme domů?
Maryse má auto a ty skútr.
Na skútru to neujedu.
Svezeme se na něm všechny čtyři.
Sklapni, nešťastnice. Ještě nám to navrhnou.
Karine, nepodepíšeme, dokud nezohlední
naše požadavky.
-Tohle jim mám říct? -Přesně tak.
Řeknu, že nepodepíšeme.
-A že jim rozbijeme hubu. -Zkus to říct jinak.
Protože jsme ženy?
Jak jim to máme říct? Máme se omlouvat předem?
Před ředitelem bude stát máma.
To je v pohodě.
Karine bude perfektní. Jako vždycky.
Počkej, pomůžu ti.
Vypulíruju to, ty si to přečteš...
A pošleme to. Souhlasíš?
Jste tou čistotou posedlé, psychopatky.
Mám toho dost.
Furt jenom pulírovat.
Džamilo?
-Co? -Děkuju.
-Džamilo, půjdeme? -Jo, jdeme.
Počkej, nech to.
Přijdeš pozdě.
Odříkáš mi to do telefonu.
-Co myslíš? -Bylo to geniální.
-Zavoláš mi? -Jo.
Aha, ano...
-Vy jste ta zástupkyně? -Ano.
-Odkud že to jezdíte? -V noci z Martigues.
Aha, vám jsme dali ten skútr.
Přinesla jste mi podepsané smlouvy?
Víte, máme hodně otázek na vícero témat.
Otázky? Měly jste mi je poslat předem.
Věděla jste to?
Ale my jsme to udělaly. Aspoň myslím. Mailem.
Těch změn je na nás moc.
Chceme si o tom promluvit.
Hélène, nic jste mi neřekla. To je škoda.
Nevadí.
Promluvíme si o tom příště.
Smlouvy odevzdejte do konce měsíce.
Právě o tom...
Právě o tom jsme s vámi chtěly mluvit.
Na vícero...
Na vícero místech.
Například...
Přemísťování je zdlouhavé.
Některá místa jsou daleko.
Pro nás je to komplikované.
-Například... -Karine...
Vím, že máte potíže. Mluvil jsem s vaší šéfkou.
Kolik hodin vám vyhovuje?
3, 4, 10? Najdeme vám něco ve městě. Pomůžeme vám.
Nebojte se.
Arles, například.
-Arles je příliš daleko. -O tom nechci diskutovat.
Podíváme se na to příště. Neřekl jsem to jasně?
Podepíšete protokol z dnešní schůzky a...
Napíšeme, že jste neměla žádné otázky.
-To se stává. -Pane, ale já mám otázky.
Hélène, podívejte se po nějakém kurzu...
Vzdělávacím kurzu pro negramotné.
Myslím, že takové existují.
Můžete své kolegyně uklidnit.
Umím zvedat firmy v úpadku znovu na nohy.
Ze začátku je to vždycky těžké.
Hodně štěstí.
Chcete sklenku vody?
Zkurvená práce! Do prdele!
-To víš, že jo! Na. -Budi, budi...
-Ahoj. -To znamená "děkuju".
-Tak co? -Je to za mnou.
Bravo, super. Ulevilo se ti?
-Ano. -Běž si hrát s bráškou, zlato.
Tak co ti řekl?
Nic zvláštního...
-Poslouchal. -Vidíš? Poslouchal.
-Kdy odpoví? -Neřekl přesně.
Ale brzo.
Počkáme.
Co nám zbývá.
Nevzdáme se.
Řekly jsme, co jsme chtěly.
Nestrkejte se!
Chceš pomoct?
Chceš si promluvit?
To je Ziggy.
Ano, zlato. Ano.
Proběhlo to dobře. Nedělej si starosti.
Dopadlo to výborně. Podrobnosti až se uvidíme.
Tak co, hasiči, jak to jde?
-Ahoj, zlato. -Alou. 1, 2, 3.
Promrzl jsem. Máš kafe?
-Zamrazíš ji? -Co?
Rybu.
Ne.
Tak se rozděl s ostatníma.
S kámoškama. Jinak se zkazí.
Umíš ji vykuchat?
Škoda, žes ráno nepřijela.
Čekal jsem na tebe.
Domluvili jsme se na dnešek, ne?
Chtělas rybařit.
Na mě není spoleh. Momo ti to neřekl?
Ne. Momo mi nic takovýho neřekl.
Máš ostrej nůž?
Promiň, vylekal jsem tě.
-Raději půjdu. -Nechoď, to nic.
Nevylekal jsi mě.
-Chceš tohle? -To je perfektní.
Jak se jmenuje tvůj syn?
Ziggy. Z-i-g-g-y.
Rozuměl jsem. Ziggy.
Kolik je mu let?
Sedmnáct.
-Vychovala jsem ho sama. -To mi řekli.
Ne.
Neřekli ti všechno. Nikdo to neví.
Když se narodil, nenáviděla jsem ho.
Jako jeho otce.
Sestřička si ho chtěla odnést na odběr krve.
Řekla jsem jí: "Vezměte si ho." Víš, co jsem pak udělala?
Nemusíš mi to říkat.
Sbalila jsem si věci.
Chtěla jsem odejít bez něj.
Nechtěla jsem jeho syna.
Pak mě napadlo, že ho vpich bude bolet.
Teklo mi mléko.
Šla jsem za ním.
Stala jsem se jeho matkou.
Chceš ukázat, jak na to?
-Ukážu ti to. -Ne.
Příště mi neposílej esemesky.
Raději mi zavolej. Ano?
Dobře.
-Nechceš si umýt ruce? -Páchnou, omlouvám se.
Není...
Není to moc sexy.
-Jsi ve formě? -Jo.
Jak jsi k tomu mořskýmu vlkovi přišla?
Ujde, ale mám radši čerstvýho.
Když se ještě mrská.
Aspoň se rozdělila.
Přece ho nevyhodím.
Kdybych měla chlapa, okamžitě bych sekla s prací.
Někdy je to z bláta do louže.
Udělá ti děcka, a rázem je z tebe holka pro všecko.
Já věřím na lásku.
-Co to máš? -Dej to sem.
-Vrať mi to. -Tůdle!
-Co? -Co to je?
-Přestaň! -Koukej.
Vrať mi to. To je Liliin sešit.
Počkej. "Saponát",
"houby", "dodatek". Lili má divný domácí úkoly.
-Dodatky pro moji dceru? -Přestaň.
-Dej to sem! -"Hygiena", "hygiena"...
Desetkrát "hygiena". Nesvěřuj dcerku týhle psychopatce!
Psychopatko, nech moji dceru na pokoji!
Adèlin sešit to není, jinak by tam stálo "prdel", "prdel", "prdel".
Vlez mi na záda!
Přestaň!
To stačí! Zbláznily jste se? Dost!
Dej to sem. Dělej!
Dej to sem.
Tu máš.
To byla sranda.
Promiň...
Kruci!
Potřebuju oranžovou. Nebo červenou.
Máš to hezký.
Napíšu A.
L a O, je dohromady "Lo". L a A, je dohromady "La".
Lola a Lolo, od Lili.
Promiň, zlato.
Děkuju, broučku. Půjčíš mi propisku?
Děkuju.
Co je tu napsáno?
"Přečetl a souhlasí."
Ziggy říkal, ať se těch papírů nedotýkáme.
Už musím jít, ano?
-Brzy se uvidíme. -Dobře.
-Ahoj, Minimojové. Máte se fajn? -Ano.
-Všechno v pořádku? -Jo, jo.
Odvedeš je k Momovi?
Děláte úkoly? Páni, jste šikulky.
-Jste jediná, kdo podepsal. -Škoda.
Jakápak škoda. Když jste sama, je to k ničemu.
Vezměte si tu smlouvu zpátky.
Všude jsem tě hledala. Málem bych zapomněla.
Tohle mi pro tebe dal Bruno.
Řekni mu, že to nechci.
Vrať mu to. A peníze taky.
Dobře.
Všichni mluví o tom novým klipu.
-A to nemluvím o zhlédnutích. -700 zhlédnutí.
A to je teprve začátek.
Ukažte to celé vaší rodině.
Bude se jim to líbit.
Ať se na to kouknou vaši.
Kolik je hodin?
Ředitel mě požádal, abych vzala práci navíc.
A podrazila ostatní?
-Bravo. -Takhle se mnou nemluv.
Potřebujeme peníze.
Jo?
-Ty účty nevedeš. -Ale vím to.
To se nedělá! Máš se postavit za ostatní!
A ne brát práci navíc!
Nic nezískáme! I Maryse to říká!
-Musíte aspoň bojovat! -Přestaň!
Já bojuju! Co si myslíš? Bojuju!
Nic jinýho nedělám!
Den co den! Pořád! A úplně sama!
Nejsi sama!
-Tys s ředitelem nemluvila, že ne? -Jo!
-Udělala jsem, co se mi řeklo. -Co se ti řeklo?
-Ale co si myslíš ty? -To, co ostatní.
Nikdy nebudeš matka jako ostatní, to je ten problém. Víš co?
Byl jsem na tebe hrdej. Chtěl jsem tě překvapit.
Chtěl jsem to oslavit.
Všechno jsi zkazila. Jako vždycky.
Promiň.
Chci si vybrat!
Adèle, nech toho. Je to o nervy.
Koukej.
Vypadly Madlenky!
-Zadáčo! Grátis! -Máš štěstí.
-Aspoň v něčem... Mám radost. -Jo.
-Co říká Momo? -Chtějí stávkovat.
-Kdo? Jaký holky? -Z Avignonu.
-Přišly na kruháč. -Vidíš, vře to.
Stávka. Plán B neexistuje?
Proč nám mění pravidla?
-Musí k tomu mít důvod. -Víš proč?
Jsme stará garda a vyjdeme je draho.
Chtějí nás donutit k odchodu a zaměstnat ženský,
co jim podepíšou cokoliv. Nebo ilegály.
Jen ať stávkujou.
Přestaň, je to o nervy.
Třeba budu mít zase štěstí.
Co si o tom myslíš?
Proč to nepodepsat?
-Co? -Mohly bychom to podepsat.
Má pravdu.
Uvidíme, co se bude dít.
Už tak to máme těžký. Chcete na tom být ještě hůř?
-Nepodepíšu. Teď, nebo nikdy. -Promluvím s šéfovou.
Přestaň jí lézt do prdele!
Taky se bojí, že skončí na podpoře. Žije v místním kempu.
-Co? -Manžel ji tam viděl.
Podle mě spí s ředitelem.
-Jak to víš? -Věř mi.
Mrcha.
Ať si šéfka spí, s kým chce.
Já nemůžu riskovat, že přijdu o práci.
Takhle nás drží pod krkem.
Děsí nás prázdná lednice.
Když společně řekneme dost, budou v háji.
Nesmíme ustoupit.
To je otázka hrdosti.
Já nepodepíšu.
Mám dost toho, jak s námi zacházejí.
Nápodobně.
-Jo. -Co chcete dělat?
Stávkovat. Nemáme na vybranou.
-Ale všechny, jinak to nemá smysl. -Jo.
-Jak se rozhodneš? -Chcete stávkovat?
Co je?
Ty ho znáš?
-To je ten rybář. -Nevypadá špatně.
Máš dobrej vkus!
Má hezkej zadek. Potvoro.
-Co to děláš? -Co je?
-Aby sem přišel. -Nechci se s ním vidět.
Bude sranda.
Pojď sem.
Klídek.
Ahoj.
-Zdravím! -Tahle runda je na mě.
To je milý, díky.
-Můžu si přisednout? -Posaď se.
Vypadá to, že jsi všeuměl.
Rybaříš, opravuješ... To mě zajímá.
Víš, myslím, že jsem nešika.
Děkuju za pivo. Ahoj.
Proč mi nebereš telefon?
Nehodilo se mi to.
-Dělal jsem si o tebe starost. -Ano?
Proč? Dokážu se o sebe postarat.
Myslíš, že potřebuju...
... peníze a aby mě někdo učil, jak mám žít?
Tak jsem to nemyslel. Promiň.
Odpustíš mi?
Všude je spousta žen. Spousta.
A lepších.
Já chci tebe.
Nebylo to fajn?
Nevím, jestli to bylo fajn, nebo ne, každopádně...
Každý máme dost svých problémů.
Ale ty nejsi problém. Aspoň pro mě ne.
Hej, co se děje?
Tvůj syn nerad ryby?
Pojď, odvezu tě jinam.
Kam mě chceš odvézt?
Kam budeš chtít.
-Myslíš, že můžu jen tak zmizet? -Co ti v tom brání?
Tomu nemůžeš rozumět.
Možná.
Fajn.
Ahoj.
Je doma Maryse? Můj skútr zůstal před barem...
Maryse měla nehodu.
-Cože? -Ano, v noci.
Když pro mě jela.
-Jak se to stalo? -Moc toho nevíme.
Zřejmě usnula.
Má zlomeniny po celém těle.
Ale ne!
-Můžu jít za ní? -Smí tam jenom rodina.
No jo, samozřejmě.
Budeš moct pohlídat děti?
-Jen co se zařídím... -Samozřejmě.
Jednou se to stát muselo, že?
Díky.
Dnes je to 100 dní, co se hnutí Žlutých vest objevilo na scéně.
-Chcete na sebe upozornit? -Přesně tak.
Půjdu.
Jsme odhodlaní víc než kdy jindy.
Je potřeba podpořit ty, kteří ještě stojí mimo.
Každý den jsme v pohotovosti.
-Ahoj. -Počkej na mě v autobuse.
-V autobuse? -Ano.
Dobře.
Takže co?
Chcete jít do ulic a zpívat Internacionálu?
Někdy to má význam.
-Počkej. -Nech ji.
Dokážete otevřít pusu?
Vždyť jsem přizpůsobila pracovní rozvrh!
Vy jste fakt dno.
Cože?
-Slyšela jste dobře. -Ne.
Dost, dost.
My už dál nemůžeme dělat jakoby nic.
Vám je to jedno? Maryse málem umřela.
-Kvůli vašim podělaným rozvrhům. -Není mi to jedno.
V takových případech volají mě, nikoliv ředitele.
Nemůže nás dál ignorovat!
Ignorovat naši zástupkyni.
Jsme snad onuce?
Občas je to až šokující.
Zeptejte se Karine. Od toho chlapa se nedá nic čekat.
Na naše dotazy ani neodpověděl.
Položily jste mu je?
Byla jste na schůzce? Ne.
My se nevzdáme.
Pravda je taková, že máte strach.
Strach z ředitele a že ztratíte svou podělanou práci.
Nemám strach. Chcete slyšet pravdu?
Pravda je, že...
Karine... Nemůže pro vás nic udělat.
-Je to smutný, ale je to tak. -Co je to za nesmysl?
Ona pro nás nemůže nic udělat?
Není jako vy.
Nevšimly jste si, že není jako vy?
Myslela jsem, že jste kamarádky.
To je hnus.
Co znamená, že není jako my?
Karine!
Kam jdeš? Neodjížděj, je nalomená.
-Má pravdu, jsem k ničemu. -Nesmysl.
Je normální, když se ti před ředitelem svírá žaludek.
-Podepsala jsem. -Co?
Podepsala jsem.
-Děláš si srandu? -Podepsala jsem smlouvu.
-To snad ne. -Chtěla jsem tu práci.
Neumíš si představit jak.
Abych vypadla z domova.
A ze svýho života na hovno.
Nemohla jsem jinak! Nic jinýho neumím.
-Chápeš? -Necháváš nás na holičkách?
Nikdy by mě nenapadlo, že tohle uděláš. Ty ne.
Nemám na vybranou.
Už jste se vypovídaly?
Kam jdeš? Karine!
Běžte se vycpat!
-Všichni! -Co se to s vámi dneska děje?
-Máte menzes? -Drž hubu a jeď!
Co?
Podepsala.
Sakra...
Karine!
-Podívej. -Co?
Bruno?
Co se děje?
Ty pláčeš?
Ne.
Ne, nepláču.
Chceš přijet?
To jsem já.
-Ty nejsi v práci? -Ne.
-Jak je? -Jo... Co se děje?
V supermarketu nabírají mladý lidi na údržbu.
Nastupuju v pondělí.
Jsi překvapená, co? Už se tam nemusíš vracet.
Najdeme ti práci. Pro toho debila už pracovat nebudeš.
Nedělej to.
-Nejsi ráda? -Chci, aby ses vyučil.
-Seknul jsem s tím. -Ne, ne, ne.
Zavolám tvýho šéfa.
Vezme tě zpátky.
Potřebuješ mě.
Ne?
Ne, chci být sama.
Něco říkáš, ale myslíš si něco jinýho.
Ty se tam vrátíš.
-Nevrátím. -Nejsi plnoletý!
Chráním tě!
Ne! Nechráníš mě! Ty mě dusíš!
Pořád mi říkáš, co mám dělat. Jsi jako tvůj otec.
Ten byl taky takovej. Hlídal mě.
Mluvil za mě.
Nejdřív škola, domov... Nikdy jsem se nemohla nadechnout!
Dusím se, rozumíš?
Dusím se.
Co bylo s ředitelem?
To se tě netýká. Vstaň!
Stačilo, už jsi velkej.
Stačilo. Už toho bylo dost!
Jsme přece tým, ne?
Co to děláš?
-Co to děláš? -Nech mě!
-Pusť! -Zůstaň!
Nech mě být! Běž pryč!
-Nepůjdu, na to zapomeň. -Běž pryč!
To se mi snad zdá.
Proč jsi tu potmě?
Půjdeš?
Milé dámy, s panem Le Tacem si vás individuálně předvoláme.
Nemusíte se ničeho obávat.
Začneme postupně.
Týmy budou sestaveny koncem měsíce, je to tak?
Vymezili jsme
zóny do 50 km, aby to bylo přehlednější.
Jsou nějaké otázky?
Jak to uděláme, když nemáme dopravu?
Řekl jsem vám,
že každý případ posoudíme s panem Le Tacem individuálně.
Když to pro vás bude složité, můžete odmítnout.
Četlas to?
Chci k tomu něco říct.
-Promiňte, kdo jste? -Jejich zástupkyně.
Dobrá.
-Mám si ji předvolat? -Ano.
-Ne. Je pozdě. -To neříkejte.
-To je směšné. -Pracuju tady 7 let.
A ráda.
Je to těžká práce, ale mám ji ráda. Jsem tu mezi svými.
Když skončíme, všude to voní. Je to hloupé, ale...
Mám ráda, když to všude voní.
Miluju svou práci. Když jsme v noci spolu
a celý svět spí.
Nechci ty blbiny poslouchat.
-Počkej. -Počkejte.
Na toto téma je svolána schůze výboru.
-Čtrnáctého. -14.
Tím pádem vím, jak saponáty voní.
Vím, co je třeba použít.
Vidím, co chybí. Naštěstí, protože...
Já...
Neumím číst.
A ani psát.
Do školy jsem chodila, ale...
Bylo to těžké, a pak...
Nedokázala jsem si říct o pomoc.
Nejsem na to hrdá.
Nemám důvod být hrdá.
Ten dodatek jsem nečetla.
Nečtu už léta.
Ani jsem to nezkusila.
A přece jsem ho podepsala. Je mi to líto.
Lituju, že jsem to udělala. Teď už je pozdě.
A pro Maryse je taky pozdě.
Udělala jste dobře, Karine.
-Potřebujeme vás. -Neříkejte mi Karine.
Jmenuju se Woutersová. Moje jméno si můžete škrtnout.
Nezasloužíte si, abychom pro vás pracovaly.
Víte, co to znamená? Dáváte výpověď.
To je hloupé.
Poslyšte, paní...
Promluvme si o tom v klidu. Ne dnes.
Mám dojem, že vás přemohly emoce.
Mícháte páté přes deváté.
Omlouvám se.
Kam jdete? Pane Le Tacu, přiveďte je.
Ty, které chtějí zůstat, vlevo...
Jestli odejdeš, odejdu taky.
-Nápodobně. -Co jsem to provedla?
Měly jsme prásknout dveřmi dřív. Jen to na ně platí.
Tohle jsem fakt nechtěla.
Co budeš dělat? Kam půjdeš?
Víte co? Půjdeme do motorestu.
Pořád shánějí lidi.
-A když se nechytíme tam, tak jinde. -Má pravdu.
My jsme totiž poklad.
Musejí nás respektovat. Už si nenecháme nic líbit.
Nic jim neprojde. Dej sem klíčky.
Ten váš podělanej skútr si strčte někam.
-Umíte rozdělat oheň? -Proč?
Letos v zimě se budeme potřebovat zahřát.
-Díky, Karine. -Jo. Díky, holka.
Díky. Jsi skvělá.
Neohlížejte se!
Dobře děláte, bando budižkničemů.
Má někdo oheň?
Koukejte,
co uděláme s vaší smlouvou!
A je to!
Počkejte, právě jsem to podepsala!
Podepisuju!
Ziggy?
"Mami,
vím, že nesnášíš dopisy, ale tenhle si přečteš,
protože to moc chceš a protože je první,
který ti píšu.
Potrvá ti to dlouho. Ale to nevadí.
Máme čas.
Chci, abys věděla, že tě mám rád
stejně jako ty mě."
České titulky Yveta Kasalická Iyuno 2023