Žinai...
Aš žaviuosi ištikimybe.
Tai labai garbinga.
Bet ji gali atnešti bėdos.
O tu, mano drauge...
Atsidūrei bėdoje.
Išėjęs iš kalėjimo prisiekiau, kad niekada ten negrįšiu.
Bet kažkodėl vis atsidurdavau tai vienokiame, tai kitokiame kalėjime.
Populiarumo. Sekimo. Savo minčių kalėjime.
Net tas prašmatnus butas tebuvo gražus kalėjimas namo viršuje.
Žinau, kad tu ten, kiaule.
Aš užuodžiu tave. Žinau, kad tu ten, šūdžiau.
Nagi. Nagi, tavęs niekas nebijo.
Aš tavęs nebijau. Nagi.
Ateik, šūdžiau. Aš čia.
Ateik ir suimk mane, šūdžiau.
Melagis!
Lipkit, žmonės, vámonos. Greičiau.
Jie sugrįš.
Bičiuliai, Arčio laivas nuskendo.
- Ką? Aldai, prašau, sėskis. - Jums čia pasilikti pavojinga.
Kaip Kosumelis, kaip tavo draugužis kontrabandininkas?
Taip.
Suradau jums mašiną. Važiuokit į Meksiką, viešbutį „Corazon“.
- Pala, į miestą? - Taip.
Ten yra žmogus, karis palydės jus iki Karibų pakrantės.
Federalai visur mūsų ieškos.
Žinau, kad pavojinga, bet tai vienintelė išeitis.
Išvykstame dabar pat.
Pala. Aldai, bičiuli, apgailestauju.
Nuoširdžiai ačiū.
Viskas gerai. Eime.
Mes tau amžinai būsime skolingi.
Jūsų draugystė - geriausias atlygis.
- Pasisaugokit, gerai? - Ačiū.
Mes tavęs nenuvilsim.
Žinau, drauge mano. Que viva la revolución.
PO 15 VALANDŲ VIEŠBUTIS „CORAZON“, MEKSIKAS
Štai čia.
Galėčiau minutėlei atsiprašyti?
Atvyko mano draugai. Pratęsime vėliau.
Po galais, ką tu čia darai, bliamba?
Atvykau, kad padėčiau viską užbaigti.
Man iš tavęs nieko nereikia.
Važiuok namo.
Tegul eina.
- Turiu pasikalbėt. Viską jam paaiškint. - Bertai...
Ne dabar.
Jis ką tik sužinojo apie tėvo mirtį.
Į viską reikia žiūrėti praktiškai.
Negaliu pasitikėti tuo šūdžiumi.
Teks pasirūpinti patiems.
Turi neįtikėtiną dovaną apšikti draugus, Bertai.
Ir darai tai labai elegantiškai.
Mes čia galvojom, kad esi kalėjime arba negyvas.
Kanstleris nežinojo, kur tu.
O po to išgirdom, kad svaiginaisi pas Džesiką, bliamba.
Žinau.
- Esu nevykėlis. - Ką?
Atleisk man už viską, ką dėl manęs teko patirti.
Bet dabar esu čia.
Taip, na, tu pavėlavai.
Surasiu mums kitą mašiną.
Mielasis, mieste tau nesaugu.
Mūsų jau ieškojo Jelapoje. Akivaizdu, kad ieškos ir čia.
Nebijai mirti?
Nežinau.
PAREMTA DŽOŠUA BERMANO STRAIPSNIU
Regis, čia buvo audringas vakarėlis.
Federalai - siaubingi svečiai.
Tu Aldas, teisingai?
Taip, tai aš, pone.
Na, jie kažko ieškojo.
Nepaklausė tavęs mandagiai?
Paklausė. Neturėjau ką jiems atsakyti.
Taip, tik paklausiau.
Tik paklausiau.
Tai nepasakei jiems, kad žinai, kur Hjujis P. Niutonas?
Kad slėpei jį čia,
padėdamas išvengti kaltinimų žmogžudyste, už kurią gresia mirties bausmė,
o tai yra rimtas nusikaltimas ir mano, ir tavo šalyje.
Labas. Chico. Hola.
Sveikutis.
Cinco. Graži beretė.
Niekada nemėgau berečių.
Su jomis žmonės atrodo kaip klounai, bliamba.
Jis turbūt ją rado paplūdimyje.
Užsičiaupk, bliamba.
Nagi, žmogau.
- Ir tu užsičiaupk, mišrūne. - Nagi, žmogau. Ramiau.
Kur jie išvyko?
Padaryk paslaugą, žmogau. Tiesiog padaryk paslaugą.
Man reikia į Kosumelį. Aš turiu pinigų. Dolerių.
Ne.
- Ne. - Nagi, žmogau.
Juk ilgai neužtruksi, žmogau. Nagi.
- Padaryk paslaugą. - Ne.
Hjuji.
Klausyk, aš susimoviau.
Žinai, aš išsigandau.
Aišku. O dabar nusprendei pasirodyti čia,
rizikuodamas mūsų saugumu, tik tam, kad geriau pasijustum?
Nieko panašaus. Aš ne...
Šeimoje nutiko nelaimė, ir...
- Nesvarbu. Aš... - Tu teisus.
Tai iš tikrųjų nesvarbu. Ne.
Žinai, ką, žmogau? Aš irgi susimoviau.
Man nereikėjo susidėti su Holivudu.
Bet tu?
Žmogau, aš iš tikrųjų maniau, kad galiu kreiptis į tave pagalbos.
Esu čia tam, kad tai įrodyčiau.
Ir kodėl turėčiau dar kartą tavim patikėti, žmogau?
Kas pasikeitė, Bertai?
Pasikeitė tai, kad aš nebebijau mirties.
Man tas pats.
Tos visos grandiozinės idėjos. Politika. Įsitikinimai.
Viskas baigėsi tuo, kad nulūžau ant sofos pas paną.
Tad ko man bijoti netekti?
Netekau visko, išskyrus tave.
Tenoriu nugabenti tave į Kubą, bliamba, ir man nesvarbu, jei dėl to tektų mirti.
Šaunu, žmogau. Šaunu.
Prašau. Man tai labai svarbu.
Šaunu.
Džiaugiuosi, kad įsitraukimas į revoliuciją
suteikia tavo gyvenimui prasmę ar panašiai.
Žmogau. Sustok!
Po galais.
Bet aš turiu svarbesnių reikalų, Bertai.
Esu čia ne dėl revoliucijos.
Tik dėl tavęs.
Nesąmonė, žmogau.
Nesąmonė. Tavęs čia nebūtų, jei būčiau tik Volterio Niutono sūnus.
Mudu susidraugavom tik todėl,
jog manei, kad tapsiu antruoju Malkolmu.
Nes troškai rizikos.
Nes norėjai būti šių dienų Džonu Braunu,
bet kai atėjo laikas iš tiesų surizikuoti, nešei muilą.
Esi čia, nes galvojai, kad aš pakeisiu pasaulį.
O tu norėjai būti to dalimi.
Štai ir viskas, žmogau.
Meluoji pats sau.
Klausyk, gali ir toliau ant manęs pykti.
Gali net nesikalbėti su manim.
Bet mums reikia pasikalbėti apie tai, kaip patekti į Kubą.
Žinai, tik apie tai ir kalbame.
Ir net bandome tai padaryti.
Kosumelyje mūsų laukia laivas.
Gerai, o aš suradau mašiną, kuri mus ten nuveš.
KONSUMELIS, MEKSIKA
Atsiprašau, panele.
Ieškau laivų kapitonų...
Kurie sutiktų nuplaukti iki Kubos.
Ne visai to prašiau, bet...
Ką gi.
Į sveikatą.
Kalbėjau apie el capitán...
Viskas, ką turiu.
Siūlau pasikalbėt su vyru, kurį visi vadina Piratu.
Jis gali su jumis ir nekalbėti.
- Aš jus pristatysiu. - Duok jai pinigų.
Štai.
Norėjau tavęs paklausti.
Ką ketini su juo daryti, kai jį pagausi?
Sustabdysiu jį, sučiupsiu.
Jei jis išsisuks, seksiu jį tol,
kol farai arba federalai, nesvarbu, prispaus jam uodegą.
Štai ką ketinu daryti.
Señores... Girdėjau, norit leistis į nedidelį kruizą.
PO 14 VALANDŲ KOSUMELIS, MEKSIKA
Palauksim bažnyčioje.
Minutėlę. Pala. Po galais, iš kur mums žinot, kad ten saugu?
Kunigas yra išlaisvinimo teologas, prisiekęs ginti politinius pabėgėlius.
Aldas sakė, kad jo žmogus mūsų lauks kažkur ten bare.
- Eime. - Ne.
Jei ši bažnyčia yra šventovė, turime būti ten.
Tegul Bertas susitinka su tuo žmogum.
- Leisk man. - Tikiuosi, nebus sunku, ar ne?
Neišsidirbinėk. Tiesiog nueik ir susitark.
Eime.
Viskas gerai?
Pasislėpsim bažnyčioje, kol sulauksim laivo.
Tai susitarėm?
Pinigai avansu.
Ir jums teks nupirkti man naują laivą, jei šis nuskęs.
Ką? Maniau, kad susitarėm.
Kubos vandenys - labai pavojingi.
Jos laivynas, kad ir koks neorganizuotas, vis tik kontroliuoja teritoriją.
Jei mano laisvas nuskęstų, man prireiks naujo.
Jei tavo laivas nuskęstų, ar tu liktum gyvas?
Jei jis paskęs, palinkėkit, kad gyvas nelikčiau. Sutarta?
Sutarta.
Tikiuosi, liksi gyvas.
Miegoti galite čia. Būsite saugūs.
- Ačiū. - Ačiū, tėve.
Kas negerai?
Nusiuntei juos tartis su kontrabandininku dėl laivo,
o patys slepiamės čia, kaip kokios bažnyčios pelės.
Žinau, kad jis viską sugadins. Jis visada viską sugadina.
Žinai, maniau, kad tu praregėjai.
Aną dieną vandenyne
pamaniau, kad pagaliau prisiimi atsakomybę už savo veiksmus.
Ir prisiimu.
Už savo veiksmus?
Taip ir pasakiau, taip.
Jis prisiėmė atsakomybę už savo veiksmus.
Privalai jam atleisti.
Bet jis to nevertas.
Žinai, ką? Tu teisus. Gal ir nevertas.
Jei jis būtų vertas, gal tai būtų ne atleidimas,
bet aš kalbu ne apie jį. Kalbu apie tave.
Tai tu nerandi sau vietos iš įsiūčio ir pykčio.
Klausyk, aš suprantu, kad turbūt nežinai, kaip tai padaryti,
nes paprasčiausiai nemoki, bet tau teks išmokti.
Nes privalai atleisti sau.
Aš irgi nesu to vertas.
Esi.
Mielasis. Kada pagaliau suprasi?
Visą tą laiką lauki, kol jie ateis ir nušaus tave,
kaip nušovė Lilą Bobį.
Kaip Fredą. Kaip Džordžą, Malkolmą ir Martiną, kaip visus kitus.
Bet jie pakeitė taktiką. Dabar...
Dabar jie nori, kad mes tai padarytume savo rankomis.
Jie nori, kad aš, tu ir visi kiti gyventų bijodami,
nes baimė gimdo reakcionierius.
Hjujis, kurį aš pažįstu, nėra reakcionierius.
Hjujis, kurį aš pažįstu, yra revoliucionierius.
Tu...
Tu nenusileisi, tiesa?
Tai vadinama meile.
Arba sutinki, arba ne.
Sutinku.
Tekėk už manęs.
Taip sakai tik todėl, jog manai, kad galime mirti.
Na, mes galime mirti.
Gal šiąnakt. Gal rytoj tame laive.
Gal kitą savaitę Kuboje.
Kai ateis ta akimirka, Gvena...
noriu būti tavo vyru.
Juk tu nerimtai, Hjuji.
Nagi. Yra bažnyčia. Yra kunigas...
- Tu išprotėjai. - Ką...
Ką nori, kad padaryčiau? Nori, kad priklaupčiau ant kelių?
- Visų pirma, ant vieno kelio. - Gerai. Na, taip ir padarysiu.
Ne, aš... Liaukis. Prašau, nereikia.
Jei rimtai apsisprendei,
gerai pagalvok ir įteik man žiedą.
O tada prašyk mano rankos, gerai?
Gerai.
Viešbutyje paklausei manęs, ar nebijau mirti.
Na, aš galvojau apie tai. Svarsčiau.
Turėjau savęs paklausti, na, kas mane laiko šiame gyvenime?
Ar žmonės? O gal svajonė?
Revoliucija.
Man jau seniai ne revoliucija svarbiausia.
Svarbiausia esi tu, Gvena.
Tu man esi priežastis gyventi.
Myliu tave.
Net kai nemylėjau savęs, tave mylėjau visada.
Tu man esi viskas.
Esi viskas.
Priežastis gyventi.
Esi dalis manęs, ir aš visada noriu būti dalimi tavęs.
Myliu tave.
- Jei reikėtų tai pasakyti dar... - Nereikia.
Tik norėjau tai išgirsti iš tavo lūpų.
- Turi pasakyti „taip“. - Gerai.
- Taip. - Taip?
Šis šventas apeigų rožinis reiškia
amžinuosius meilės ir santuokos saitus.
Begalybę.
Nėra nei pradžios, nei pabaigos.
Tegul juo sujungta jūsų vienybė
tampa jums įkvėpimu.
Tegul Šventoji Šeima - Jėzus, Marija ir Juozapas...
Skelbiu jus vyru ir žmona.
Galiu?
Nekenčiu vestuvių, bet ši ceremonija buvo graži.
Džiaugiuosi, kad galėjau dalyvauti.
Abejojau, ar norėsi mane matyti.
Argi tai būtų atleidimas, jei būčiau nenorėjęs?
O Dieve.
Neaplankiau tiek šūdinų barų,
net kai mokiausi Teksaso universitete.
- Šūdas. - Tada neišlįsdavau iš jų.
Tikrai, žmogau.
Dieve šventas.
Pagalvojai, ką darysi, kai visa tai baigsis?
- Dirbsi toliau po priedanga? - Nežinau, žmogau.
Gal tu ir teisingai padarei.
Aišku, kad teisingai. Ką konkrečiai?
Turi mylimą moterį.
Taip, pone. Trisdešimt šešerių metų,
o mylimės kaip 18-mečiai.
Turėjau merginą.
Gražuolę hipę.
Sužinojo, ką aš padariau. Bet vis viena mane mylėjo.
Tomis akimirkomis tiesiog pamiršdavau, kas aš toks.
Galvodavau: „Velniop FTB.“ Žmogau. Velniop.
Buvau laisvas. Vienas iš jų.
Alisa, tik mylėdamasis su ja
galėdavau užsimiršti.
Mums kartais pravartu užsimiršti.
Velnias.
Bliamba! Einu. Minutėlę.
Visur jūsų ieškojau.
Į barą buvo atėję vyrai.
Norėjo kai ką išgabenti į Kubą.
Hjujį Niutoną.
Šūdas. Varom.
Ne, klausyk...
Judinkis. Greičiau.
Šūdas.
Kur mes gyvensim?
Turbūt gatvėje, pasikloję antklodę.
Kastro ir Kubos vyriausybė pasitiks mus išskėstomis rankomis.
Jie skirs mums gražų namuką.
Su nendrių stogu.
Iš jo matysim vandenyną?
Ir vakarais klausysimės jo ošimo.
Užuosim sūrų kvapą. Jausim vėjelį.
Aš laiminga.
Ir aš laimingas. Čia ir dabar.
Tai nieko nekainuoja.
Mums reikia iš čia dingti!
Nagi! Greičiau! Tuojau čia sugužės Meksikos policija.
Kažkas juos įspėjo. Palik krepšį ramybėje!
Palik tą sumautą krepšį! Greičiau! Paskui mane.
Nagi. Greičiau.
Hjuji!
Ramiai, Klarkai. Federalai jau važiuoja.
Manai, pagavai mane, žmogau?
Žinai, jau seniai nebijau mirties, žmogau.
Nuleisk ginklą, žmogau.
Seniai šito norėjau.
- Po galais! - Pasilenk, Hjuji! Lenkis!
Greičiau! Bliamba! Lenkis!
Padėkit jam. Nagi.
Nagi! Bliamba!
Nesustokit!
- Greičiau! - Vámonos!
Dabar jie - Kastro problema.
Jis nešaudo.
29 KM Į PIETUS
Neliesk tų virvių.
- Atsiprašau. - Taip, neliesk tų virvių.
Plauksime šia kryptimi. Galėsim... išleisim jus į krantą.
Kankūne galėsit išsinuomot mašiną ir važiuot į vietą.
Iš ten - dviejų dienų kelionė laivu į Kubą.
Keturiasdešimt aštuonios valandos iki laisvės.
Laisvė.
Jie išleido mane iš kalėjimo.
„Laisvę Hjujui!“
Pasakysiu tiesą, laisvę Hjujui!
Visi to reikalavo. Jie buvo priversti įsiklausyti.
Ir mane paleido į laisvę.
Bet jie vis viena nepaliko manęs ramybėje. Ir taip bus visada.
Turiu nuleist inkarą. Judviem reikia čia išlipti.
Čia? Nori, kad mes su Bertu plauktume?
Arčiau negaliu. Antraip atsidaušiu į dugną.
Žinai, ką? Velniop.
Velniop. Kas bus, tas. Gal...
Gal ir mums su jumis į Kubą, ką?
Ne, žmogau. Jums reikia grįžti ir tęsti savo darbą.
Grįžkit į Holivudą. Namo. Kurkit toliau savo filmus.
Pažiūrėsim. Regis, mes išsikvėpėm.
Mane ištiko kūrybinė krizė.
Kalbu ne apie tai, žmogau.
Reikia kelti žmonių sąmoningumą, skatinti juos kilti į kovą.
Ką, ir pakeisti pasaulį?
Manau, kad viską reikia pakeisti.
Na, po galais...
Kaip suprantu, tai ir viskas. Tiesa?
Pabaiga.
Tai tik pradžia.
PO 2 DIENŲ 16 KM IKI KUBOS KRANTŲ
Tikrai to nori?
Galime grįžti. Išleisiu jus Kise, ten galėsit pasislėpti.
Jie nužudys tave, Hjuji.
Per toli nuėjome.
Ką gi.
Matai tą švyturį?
Tai Kuba. Plaukite ten.
Palauksiu čia ir paimsiu jūsų kūnus.
Sėkmės, amigo.
Duok man.
Kaip tu?
Hjuji!
Gvena!
Kaip tau skamba „Revoliucinė juodųjų panterų“ partija?
Noriu pakeisti visuomenę.
Valdžią žmonėms!
Atėjo laikas pasipriešinti, žmogau.
Atlikti savo darbą.
Ar tau kada teko su savo šautuvu pasipriešinti krūvai policininkų?
Tučtuojau atiduokite visus ginklus!
Girdžiu balsus galvoje.
Visą laiką.
Ir aš negaliu jų atsikratyti. Jie tiesiog... Jie mane persekioja. Negailestingai.
Tai, ką esu padaręs, žmogau. Tai, kas buvo padaryta man.
Aš negyvas.
Aš miręs.
Manęs nebėra.
Hjuji?
Pabusk.
Hjuji?
Aš grįžau.
- Taip? - Taip.
Aš Hjujis Niutonas.
Mes - jūsų šalies draugai.
Aš revoliucionierius iš Jungtinių Valstijų.
Parodyk jiems dokumentus.
Tie žandarai laikė į mus nukreiptus ginklus keturias valandas,
kol bandėme jiems paaiškinti, kas mes tokie.
Mes turėjome laiškus, bet jie buvo sušlapę.
Kai pagaliau juos įtikinome, kad tikrai esu draugas Hjujis P. Niutonas,
„Juodųjų panterų“ partijos bendrakūrėjis, jie pasakė tik tiek:
„Džiaukitės, kad nenušovėm jūsų.“
Istoriją galima papasakoti labai įvairiai.
Kiekviena istorija turi daug pasakotojų. Kiekvienas pasakotojas pateikia ją savaip.
Ričardas pasakė Džono Fordo žodžius, kurie įstrigo man į galvą:
„Jei tenka rinktis tarp istorijos ir legendos, išleiskite legendą.“
Iš filmo apie Libertį Valensą. Man jie labai patiko.
Tik tai ne jo žodžiai, o aktoriaus.
O gal scenarijaus autoriaus, kuris adaptavo knygą,
bet ne tai svarbiausia. Iš tikrųjų tas žmogus pasakė taip:
„Kai legenda tampa faktu, išleiskite legendą.“
Taigi, Holivudas sugalvojo šūkį apie istorijų kūrimą,
ir visi jį neteisingai supranta.
Bet visi jį įsimena.
Mano istorija tapo legenda ir tikrove.
Taip, aš norėjau įžiebti vidaus revoliuciją.
- Atgal! - Neturit teisės atimt ginklų.
„Juodųjų panterų“ savigynos partijos vardu...
Taip, aš tikiu, kad visi gali būti revoliucionieriais.
Laisvė!
Taip, aš pabėgau į tremtį Kuboje.
Buvau simbolis ir mirtingas žmogus.
Kaip man papasakoti savo istoriją?
Kur jos pradžia? Kur pabaiga? Kur ji vyksta?
Holivudas yra vieta, kurioje žmonės ieško išsigelbėjimo.
Aš ten irgi atsidūriau.
Ir tai yra revoliucinis Holivudo potencialas.
Jis gali formuoti sąmonę.
Gali sukurti nebūtus pasaulius ir pakeisti jau esančius.
Hjuji!
- Pasiruošęs grįžti prie darbo? - Manau, taip.
Tikrai? Tada pirmyn. Sukurkime filmą, po galais!
Dabar nebereikia kasmet kepti po filmą.
- Šito nebereikia. - Ne, turime būti išrankūs.
- Taip. Kodėl? - Žinai, kodėl?
Nes mes pradėjome biografinių meninių filmų aukso amžių.
Į sveikatą.
Kitais metais pasirodė filmas „Nasrai“,
kuris tapo kultinis.
Nepamiršk, tebesi man skolingas sumautą „Oskarą“.
Jiedu daugiau nesukūrė nė vieno filmo.
„The Big Cigar“ tapo jų paskutiniu garsiu filmu.
Bertas gavo „Oskarą“ už filmą „Širdys ir protai“.
Tas kvailys įsiutino visus senus žmones,
perskaitęs laišką nuo Ho Ši Mino.
Bertui ir Styvui uždarius savo prodiuserių kompaniją,
Styvas prodiusavo Ričardo Prajoro komediją „Live on the Sunset Strip“
ir kurį laiką dirbo su „The Monkees“.
Bobis Sylas nebegrįžo į „Juodųjų panterų“ partiją,
bet aktyviai kovojo už rasinę bei ekonominę lygybę
ir dirba jaunimo švietimo srityje.
Kai įsikūrėme Kuboje, netrukus Gvena atsivežė čia vaikus,
ir pagaliau gyvenome kaip viena šeima.
Žiūrėdamas jiems į akis galvoju,
kaip svarbu mobilizuoti jaunimą,
ir prisimenu tuos, kaip Lilą Bobį, kurių netekome.
Kieme tavęs laukia žmogus su mašina.
Ir kitokį Ouklandą, kurį buvau priverstas palikti
tikėdamasis, kad vieną gražią dieną būtinai sugrįšiu.
Gerai.
Taigi, kai kalbu apie tai, „kieno istorija ir kaip ji pasakojama“,
ji yra jūsų ir spręsti jums.
Mes visi esame vieni kitų istorijos dalis.
Mano tėtis sakydavo: „Kuklieji paveldės žemę.“
O Fanonas yra pasakęs, kad kiekviena karta privalo
atrasti savo misiją ir ją įvykdyti arba išduoti.
Bet kai ateis jų laikas, jie turi būti pasiruošę priimti iššūkį
ir nebijoti stoti į kovą.
Aš nesu amžinas, kad kovočiau su jumis.
O vaikai, kuriuos maitino mūsų Pusryčių programa,
kurie mokėsi mūsų Vaikų centre, kuriems suteikėme stogą virš galvos
pagal Žmonių aprūpinimo būstu programą, gyvens toliau.
Jie perims mūsų kovą.
Juodaodžiai vaikai ir būsimieji viso pasaulio draugai
sukurs savo revoliuciją.
PO 3 METŲ, PRALEISTŲ TREMTYJE KUBOJE,
HJUJIS P. NIUTONAS SUGRĮŽO Į JAV,
STOJO PRIEŠ TEISMĄ UŽ KETLIN SMIT NUŽUDYMĄ
IR BUVO IŠTEISINTAS.
1980 M. BAIGĖ SANTA KRUZO UNIVERSITETĄ.
KITAIS METAIS JIS VEDĖ ANTRĄ ŽMONĄ FREDRIKĄ.
JIS TĘSĖ SAVO REVOLIUCINĘ KOVĄ
IKI 1982 M., KAI IŠIRO „JUODŲJŲ PANTERŲ“ PARTIJA.
1989 M. RUGPJŪČIO 22 D. JIS BUVO NUŽUDYTAS VAKARŲ OUKLANDE.
JO PASKUTINIAI ŽODŽIAI BUVO ŠIE:
„Galite atimti iš manęs gyvybę,
bet niekada nesunaikinsite mano sielos.
Mano siela gyvuos amžinai.“
FREDRIKA PASISTENGĖ,
KAD HJUJO PALIKIMAS NENUEITŲ UŽMARŠTIN.
DR. HJUJO P. NIUTONO KELIĄ ŽYMINTI LENTELĖ
1975 M. FEDERALINĖ VYRIAUSYBĖ ĮKŪRĖ
MOKYKLOS PUSRYČIŲ PROGRAMĄ, PAREMTĄ „PANTERŲ“ PROGRAMOS PAVYZDŽIU.
ŠIANDIEN JI PAMAITINA KONE 15 MILIJONŲ VAIKŲ.
REMIANTIS NACIONALINĖS MOKSLŲ AKADEMIJOS
ATLIKTAIS TYRIMAIS,
VIENAM IŠ TŪKSTANČIO JUODAODŽIŲ
GYVYBĘ ATIMA POLICIJA.
JUODAODŽIŲ GYVYBĖS SVARBIOS
REVOLIUCIJA TURI TĘSTIS.
Išvertė Laima Banionienė