1908 METAI
LAIKAS PAŠOKTI
Prieikit arčiau, mano mažieji draugai.
Ir paganykit akis į nuostabųjį Penivaisą,
šokantį klouną!
ŠOKANTIS KLOUNAS PENIVAISAS
Šiandien susirinko gyva minia.
Lažinuosi, kad šįvakar ji net didesnė.
Tai tu lažiniesi?
Daugiau nebendrauk su sukčiais kortuotojais.
Gaila, tu negirdi, kaip jie apie tave kalba, tėti.
Tėti, tu jiems teiki daug džiaugsmo.
Taip. Tai jau šis tas.
Gerai.
Ką tu ten veiki, moliūgėli?
Nusidažiau veidą. Norėjau tave nustebinti.
Mano gražioji dukrelė. Jūs tik pažiūrėkit!
Parodyk, kaip moki nusilenkt.
Ponios ir ponai,
jūsų malonumui
brolių Santinių atrakcionai išdidžiai pristato
pirmą tėvo ir dukros numerį šių atrakcionų istorijoje...
Penivaiso ir Žiemės pasirodymą!
Žiemės?
Toks buvo mamos sceninis vardas.
Taip. Jei nori, gali jį pasikeisti.
Ne.
Jis man labai patinka.
-Gerai. -Tėti, ar pasiilgsti cirko?
Kartais.
Pasiilgstu didelio žiūrovų skaičiaus. Suprantama.
Kvatojimo.
Kada nors...
cirkas vėl mane pakvies. Pamatysi.
Bet šįkart mano numeris bus kitoks.
Jis bus naujas. Toks, kokio nieks nėra regėjęs.
Tu. Argi nebūtų ypatinga?
Prieikit arčiau, draugai.
Kitas šokančio klouno Penivaiso pasirodymas bus po pusės valandos.
Geriau jo nepraleiskit. Atsiveskit savo motinas ir brolius.
Atsiveskit ir močiutes... Ne močiutes. Šūdas.
Prakeikimas. Dažai nueina. Viskas nueina.
Šūdas.
Ei.
Kas ten?
Sveikas, berniuk.
Į ką spoksai? Pasirodymas toj pusėj.
Dink.
Atrodo, kad jūs traukiat vaikus.
Taip kalbėti jaunuoliui išties keista.
Nerandu savo tėvų.
Ir aš savo nerandu.
Maniškiai mirę.
Ar man padėsit juos rasti?
Ne. Nejau nematai, kad neturiu laiko?
Kas ten buvo?
Mano motina.
Ar matėt mano tėtį?
-Jo nebėra? -Nurimkim.
Juk nežinom, kas nutiko.
-Ji tikrai - jo? -Kas galėjo taip pasielgt?
Nieko nežinau, kol nerasim jo pėdsakų.
-Nėra kūno? -Vajetau.
Žmonės šukuoja mišką,
bet labai tikėtina, kad jį kažkas nusitempė.
-Dieve. -Neįsivaizduoju.
Viršininke.
R.G.
Ją radom miške.
Galimas daiktas, tai vilkai.
Jie klajoja šiuose kraštuose.
Tėti!
Ei, Redži. Turim bėdą.
Labas vakaras.
Atleiskit už sutrukdymą.
Pasistengsiu, kad būtų labai paprasta.
Duokit mums tai, ko norim, ir mes išeisim.
Norma?
Norma Prais?
Kaip tau ne gėda.
Važiuok namo. Tuoj pat!
Judinkis!
Ko norit?
Henko Grogano. Žinom, kad jis kažkur čia slepiasi.
Atiduokit jį mums ir toliau smaginkitės.
Ne, ne, ne.
Panašu, kad gavot blogos informacijos.
Reikalas tas, kad čia yra poilsio centras tik kariniam personalui.
Tuomet neprieštarausit, jei čia apsidairysim?
-Prieštarausim. -Tai buvo ne prašymas.
-Klausykit. Aš čia. -Tėti, ne!
-Dukrele. -Ne!
Nenoriu, kad per mane būtų pralietas kraujas.
Aš išeisiu, tik palikit šiuos gerus žmones ramybėj.
Tu elgiesi teisingai.
Aš taip nemanau.
Nėra reikalo čia sukelti chaoso.
Jūs tik pažiūrėkit.
Mes irgi turim ginklų.
Tik mūsų ginklai išduoti valdžios.
Siūlau jums iš čia eiti.
Ir šiandien niekas nenukentės.
Nuleiskit ginklus, vaikinai. Nuleiskit juos.
Jis teisus.
Taip negalima.
Visi eikit lauk.
Eikit.
Ką mums dabar su tavim daryti? Juk žinai, kad jie grįš.
Už angaro turim pikapą. Išveskit jį paslapčia.
Užrakino grandinėmis.
-Ar yra kitas išėjimas? -Patikrink galą!
Moterys ir vaikai į patalpos vidurį!
-Paskambink į bazę. -Patikrink telefoną.
Telefonas neveikia. Kažkas jį sugadino.
-Išlikit ramūs. -Viskas gerai.
-Nepraraskit budrumo. -Pasiruoškit, vaikinai.
-Kažkas dedasi. -Šauk.
Išlikit ramūs.
Saugokitės!
Išmeskit ją!
Greičiau patikrinkit užpakalinę dalį!
Eime! Greičiau!
Laužiam!
Ei! Ir šitos durys užremtos!
Šūdas!
Ei, man reikia šaudmenų.
Pasilenkit!
Ant žemės!
Eikit!
Greičiau eikit ten!
Ten neikit! Jie abejose pusėse!
Pasilenkit!
-Rone! -Tėti!
Vilai, stokis. Tu nesužeistas?
Aš nieko nematau!
Rone!
Vilai!
Rone!
Tėti.
Tėti!
Kur mano tėtis?
Prašau!
Kur mano tėtis?
-Tėti! -Aš tave laikau!
Padėkit man!
Mano ranka!
Nejudėk!
Viešpatie!
Frenki.
Frenki! Atsipeikėk! Ateik.
Padėk man.
Gerai. Atsitrauk.
Šūdas.
Tėti! Kur mano tėtis?
Ei.
Aš čia! Ei!
O ne.
Ne.
Norina.
Pažiūrėk čia.
Kibkis man į ranką.
Žinau išėjimą.
Tėti! Vilai!
Kas ne taip?
Man ant veido kitas veidas?
Ei. Viskas gerai. Tau viskas gerai.
Aš tave laikau. Mes tave išvesim.
Sveikutis, Diki.
Kas ne taip?
Matai dalykus?
Man regis, ir jie tave mato.
Kur vaikai?
Parodyk.
Laikas važiuoti.
Važiuosiu, kai įsitikinsiu, kad Groganas negyvas.
Iš ten niekas neištrūks gyvas.
Jis teisus.
Jie iškepė.
Lipkit ten! Į apačią.
Lipkit!
-O Ričis su Mardže? -Tuoj įgrius stogas!
-Aš juos rasiu. -Nereikia! Stok!
Po paraliais, aš juos rasiu! Lipk!
Lipk žemyn!
Vaikai!
Čia! Ateikit čia! Ateikit...
Gerai. Slėpkitės čia.
Mardže, padėk man.
Nagi. Padėk man.
Padėk man.
Įlįskim čia. Tik taip išsigelbėsim.
-Ji per maža. -Joje pilna vietos.
-Tuoj įgrius stogas! Greičiau, Mardže! -Na, gerai.
Abiem vietos neužteks...
Ne!
-Mardže, liaukis! -Ne, Riči! Prašau! Nereikia!
Riči! Ne! Prašau!
Maržde, paklausyk manęs!
Išleisk mane!
-Mardže! -Išleisk mane!
Pameni, ką sakei?
Apie riterius.
-Ką? -Apie riterius.
Kurie miega kai ką pasistatę prie lovos.
Taip.
Taigi. Mes ne tik šlapinamės į naktipuodžius.
Mes taip pat ginam gražias mergeles.
Pameni tą dieną,
tą dieną, kai koridoriuj išsibėgiojo jūrų kiaulytės,
nes Robis Miuleris įsibrovė į chemijos kabineto laboratoriją?
Tai nutiko pirmą mano savaitę mokykloj, ir visi išėjo į koridorių pasižiūrėt.
Tu išėjai iš kabineto. Buvai su geltonu megztiniu ir pilku sijonu,
o prie piršto tau buvo pririšta virvelė.
Tu tai pameni?
Buvai labai graži.
Pamenu, svarsčiau - ar galėčiau ją gauti?
Pamatei, kaip į mane spoksai. Ir tu pasakei:
"Nufotografuok. Tada ilgiau išliks."
Tai pasakei į savo žodžius nedėdama prasmės.
Nė nesupratau, ką reiškė tavo žodžiai.
Vėliau, kai supratau,
pamenu, pagalvojau, ką man reikėjo atsakyti.
"Deja, negaliu."
Myliu tave, Riči.
Ir aš tave myliu, Mardže.
Ne.
Ne. Nagi. Veskis!
Vaikinai! Palaukit!
Šūdas.
Ne. Tik ne dabar.
Ne dabar!
Šūdas!
Nagi.
Ingrida?
Labas, Stenli.
Ar tai tu?
Ką tu čia veiki? Kas čia per kostiumas?
Tai aš, Stenli.
Tokia esu iš tikrųjų.
Būsi nusėta mėlynių, jei tuoj pat negrįši namo
ir nenusivalysi šito kvailo makiažo nuo veido!
Girdi mane?
Labas, tėti.
Ką?
Kas per velnias?
Kokį velnią da?..
Žinojau, kad jie čia atvažiuos, jei manys, kad jis čia.
Ir kad bus kraujo ir skausmo.
Ir baimės.
Žinojau, kad tu neįstengsi atsispirt pagundai.
Ir kad grįši.
Ir kad man pasakysi, jog gerai susitvarkiau.
Parodyk, kaip moki nusilenkt.
Ateik pas tėtį.
Ak, tėti.
Tėti. Aš tave myliu.
Tu gerai susitvarkei.
Susitvarkei labai gerai.
O dabar...
einu miegoti.
Ką?
Nesijaudink.
Aš grįšiu.
-Ne. -Aš visados grįžtu.
-Ne. -Taip.
Nepalik manęs. Prašau. Ne.
Nepamesk manęs.
Tu - ne jis.
Kas tu?
Aš Penivaisas, tavo šokantis tėtis.
Tu - ne mano tėvas.
-Tavo. -Ką jam padarei?
Ak, aš...
Aš jį suvalgiau.
-Bet jis dar gyvena manyje! -Ne.
Taip, dar gyvena!
Aš jį jaučiu ir dabar.
-Liaukis. Užsičiaupk! -Jis ieško savo dukrelės.
Liaukis. Užsičiaupk!
Nutilk. Liaukis!
Nutilk!
Ateik pas tėtį.
Padėkit!
Tu nesužeista? Eikš, vaikeli.
Lipk iš dėžės. Tik atsargiai.
Žiūrėk po kojomis.
Palaukit.
Gerai. Galim eiti.
Vilai!
Sūnau!
Viešpatie.
Sūnau, juk galėjai žūti.
Žinau. Atleiskit.
-Tu sužeistas? -Ne. Mus išgelbėjo ponas Haloranas.
-Haloranas? -Hanlonai.
Niekur neikit. Tuoj grįšiu.
Mano tėtis.
-Jis miške. -Gerai.
Viskas gerai. Tai tik aš. Viskas gerai.
-Lerojus? Lerojus. -Taip.
-Tu gerai jautiesi? -Ne.
Ne.
Man teko su vienu jų pakalbėt.
Man teko.
Triukšmas.
Tas triukšmas.
Kas dedasi?
-Noriu, kad tai atskleistum. -Kas mums nutiko?
-Baisiai skauda. -Su tavim kalbu.
Pažvelk į mūsų stovyklą, brolau. Ką jie mums padarė? Jie...
Tai reikia ištaisyti. Ištaisyk tai.
-Tėti. -Dukrele.
Nutarėm jį čia paslėpti, kol atvažiuosit jūs.
Jūs sužeistas, pone Groganai?
Ne. Aš išsigelbėjau.
Labiau jaudinuosi dėl tų, kurie neišsigelbėjo.
Turim jį iš čia išvežti.
-O jei pamatys tėtis? -Jis žino.
Tikrai?
Duokit savo drabužius, p.Groganai. Jei jūs nieko prieš.
Ką sakot?
Turim jam padėti.
Mes galim jam padėti visi grįžę į bazę.
Ta būtybė dar čia.
-Ir nesu linkęs laukti, kol sužinosiu... -Jos čia nebėra.
-Ką pasakei, eilini? -Jos čia nebėra.
Taip.
Prieš tai ją visą laiką jaučiau, o dabar toks jausmas...
Lyg būtų užgesusi šviesa. Lyg...
Lyg tas kalės išpera būtų nuėjęs miegoti.
Nuėjo miegot ar ne, generolas nori mus matyti.
Žuvo 17 karių. Civilių žuvo dar daugiau. Ir nenutuokiam, kur tie stulpai.
-Mums galas, majore! -Nurimkit, pulkininke.
Ne, gal ir ne galas.
Galiu padėti rasti vieną stulpų.
-Ką? -Taip.
Kaip?
Jį mačiau to indėnų vaikio galvoj.
Vieną stulpų padėjo ten, kur mirė jų karo vadas.
Iš pradžių nežinojau, kur tiksliai, bet dabar...
Dabar tereikia sekti paskui ją.
Paskui ką?
Paskui ją.
Ką darysim dėl Henko?
Nežinau, brangioji. Ką nors sugalvosim.
Gal kuriam laikui jį nuvežt į namą?
-Į mūsų namą? Deryje? -Taip.
-Ten jo niekas neieškos. -Ta būtybė...
Dikui atrodo, kad ta būtybė miega
-arba žiemoja. -Žiemoja?
-Kad ir kokia priežastis... -Kažkas už tai turės sumokėt.
-Bet tai ne mūsų darbas, Šarlote. -Kodėl tu toks ramus?
-Tai ne mūsų darbas. Tik projektas... -Žuvo žmonės. Mūsų sūnus matė negyvėlių.
Po šios užduoties, su šiuo miestu, su viskuo bus baigta.
Ir mudu pasiimsim sūnų ir išvažiuosim iš šio miesto ten, kur saugu.
Blogiausia jau praeityje.
Duodu žodį.
Labas rytas, Deri. Dabar 7:15 ryto. Jūsų dėmesiui naudingos naujienos.
Pradėjo plaukti pranešimai apie gaisrą dėl elektros,
kuris kilo naktį, ugniagesių atstovo spaudai Bobo Makormako
apibūdinimu, "nelegaliame spalvotųjų bare"
miesto pakraštyje.
Liepsna nusinešė nemažai gyvybių.
Tarp jų - negrai, atsakingi už...
Lile, nė neprisilietei prie pusryčių.
... ir keli miestiečiai, kurie atvyko padėti sužeistiesiems,
taip pat mūsų mylimas vietos mėsininkas Stenlis Keršas.
Derio policija taip pat praneša, kad tarp palaikų
rado suanglėjusį liūdnai pagarsėjusio vaikų žudiko Henko Grogano kūną.
Šaunuoliai, policininkai.
Ir ilsėkis ramybėje, Stenli.
GROGANAS H., NESENIAI MIRĘS
Niekas nemokėjo taip paruošti nugarinės kaip tu.
Dabar Frenkas praneš orų prognozę.
Pranašystė išsipildė.
Jo maitinimosi ciklas baigėsi.
Jis miega.
Kiek žmonių mirė "Juodajam taške"?
Pranešimai dar plaukia, bet pasak koronerio...
dvidešimt trys.
O kiek vaikų pasiglemžė ciklas?
Septyniolika.
Septyniolika jaunų sielų.
Žuvo tiek žmonių, o mes galim tik žiūrėti?
Tai atrodo neteisinga.
Darom, ką galim, dėl tiek žmonių, dėl kiek galim.
Susitelkit į išgelbėtus žmones...
į apsaugotuosius, nes mes tą būtybę išlaikom narve.
Na...
pasimatysim po 27 metų.
Dėl jo nesijaudink. Suprantu.
STOT
-Kokia padėtis? -Kasinėjam nuo 7 val. ryto, pone.
Jei stulpas čia, tai netrukus žinosim.
-Kur Haloranas? -Palapinėj.
-Kaip laikaisi, eilini? -O kaip atrodo, po galais?
Atleiskit, pone. Tiesiog...
Tas triukšmas, pone. Atleiskit.
Gal grįžk į bazę, eilini, ir pailsėk.
Tu šauniai padirbėjai.
Jūs tikrai manot, kad ta jūsų draugė mums padės?
Jei kas ir įstengs iš Derio išvežti jus ir jūsų artimuosius, tai tik ji.
Patikėkit manim. Mums pavyks.
Žinoma, jeigu kas nors atsilieps.
Nagi. Atsiliepk.
Mes pas ją nuvažiuosim.
-Tu nevažiuosi. -Ruošiausi pas Lilę
su Rone ir Mardže.
Pamanėm, kad apie Ričį jai geriau išgirst iš mūsų.
-Aš taip nemanau. -Juk tėtis sakė, kad ta būtybė užmigo.
Gaisrą vakar sukėlė ne ta "būtybė".
Pabaisa yra šis miestas. Tu niekur nevažiuosi.
Kaip ir Ronė.
-Tai tikrai būtina? -Nebent norit, kad mano kaimynai
imtų svarstyti, ką mano keliuke veikia negyvėlis.
Manot, jie pastebės? Juk aš nelabai panašus į poną Hanloną.
Šiame mieste?
Supratau.
Važiuojam. Tu lieki namie. Po valandos grįšiu.
Lile.
Dukrele, pas tave atvyko viešnios.
Labas.
Mums reikia pasikalbėti.
Vakar kai kas nutiko.
Į "Juodąjį tašką" nuvažiavom be tavęs.
Gaisras. Apie jį girdėjau per žinias.
Tu?..
-Tavo tėtis?.. -Jam viskas gerai.
Mums viskas gerai.
Vilui viskas gerai. Tik...
Kur Ričis?
Ką?
Ne.
Kaip tu?
Jam taip ir nepavyko lėktuvėlio nutupdyt pagrindinėj gatvėj. Juk taip?
Kažką radau!
Po perkūnais. Haloranas buvo teisus.
Gali būti laisvas, majore.
Būti laisvas?
Pulkininke, turim įsakymą stulpą nuvežt 3 km į šiaurę.
Planas pasikeitė. Jis grįš į bazę tolesniems bandymams.
Palaukit. Juk planas visą laiką buvo stulpus perkelt į vidų.
Link Derio centro.
Ne. Mes tą būtybę uždarysim perkėlę po vieną stulpą.
O jūs siūlot palikti atviras narvo duris.
Girdėjai Haloraną. Ta būtybė miega.
Dabar galėsim ištirt stulpo fizines savybes
ir patikrint, ar Dikas su kitais panaudos tuos duomenis
ir greičiau ras kitus 12 stulpų.
Atsipalaiduok, majore. Mes finišo tiesiojoje. Tu gerai padirbėjai.
-Šarlote. -Sakėt, jei prireiks draugo...
Geriau abu eikit vidun.
Henkai.
Rouze.
Gera naujiena ta, kad spaudimas atlėgs.
Jie Henką jau laiko negyvu.
Turiu draugų Makgilio universitete Monrealyje.
Ten Groganams parūpins naujus asmens dokumentus ir visa kita.
-O kokia bloga naujiena? -Jį reikia pervežt per sieną.
Kiek žinau, muitininkai nėra malonūs mirusiesiems.
Juk siena - tik linija žemėlapy. Taip?
Teta!
Ko gero, turim bėdą.
Pradėkit deginimo procedūrą.
Nė iš vietos!
Išjunkit jį!
Išjunkit! Tuoj pat!
Ištraukit jį.
Ištraukit jį iš ten!
Ką sau leidi?
-Sakėt, kad tiriam fizines savybes. -Įsakymai yra įsakymai, majore.
Lerojau.
Nuleiskit prakeiktą pistoletą.
Visi nuleiskit ginklus.
Tuoj pat!
Majore, prašau ateiti pakalbėt.
Atleiskit, kad nepasakiau anksčiau, bet operacijos saugumas pirmoj eilėj.
-Jūs žinojot tai, ką turėjot žinoti. -Tai nė nesusiję su Rusija. Juk taip?
Didžiausia grėsmė šiai šaliai kyla ne iš išorės, majore.
Ji kyla iš vidaus.
Juk matot, kas ten dedasi, Lerojau?
Amerikiečiai kibo vieni kitiems į gerklę. Ir darosi tik blogiau.
Branduolinio ginklo priešininkai, moterų judėjimas, rasinės riaušės.
Ši šalis lėtai skyla į tūkstantį dantytų, tarpusavy nederančių dalių.
Aš tik stengiuosi užkirsti kelią dar vienam pilietiniam karui.
Amerikiečiai nebegirdi vieni kitų.
Jie tenori kovot dėl didesnio pyrago gabalo,
kol likęs pasaulis mus suės gyvus.
O vienintelis dalykas, kuris žmones verčia klausyti yra baimė.
"Klausyti"? Jūs turi galvoj "paklusti".
Turiu galvoj, kad įstatymų šaliai reikia sistemos, kad žmonės jų laikytųsi.
Visa kita - anarchija. Jūs tai žinot, majore.
Jūs nė neplanavot jo uždaryt į narvą.
Jūs nuo pradžių planavot jį paleist į laisvę.
Išleist jį savo užpakaliniam kieme!
Pažiūrėkit į šį miestą, į tai, kas vakar įvyko.
Buvo siaubinga. O žinot ką?
Šiandien gatvėse ramu.
Jokių riaušių, plėšikavimų ir neramumų.
Baimė.
Ji apima kiekvieną gyvą žmogų, ji paliečia kaip rūkas,
kaip sumautas anestetikas.
Tai jūs norit visą Ameriką paversti Deriu? Kokia kaina?
Kiek dar vaikų turės mirti?
Mažiau nei jų kasmet žūsta avarijose!
Mes kareiviai, majore! Mes priimam žalą civiliams.
Jūs pamišęs.
Kaip tik tą pasakys Gynybos departamento generalinis inspektorius,
kai jam papasakosiu apie šiuos niekus.
Tik uždarytumėt arklidės duris, kai arklys jau išbėgęs. Užbaikit procedūrą.
Atšaukit įsakymą.
Vykdykit!
Nuleisk pistoletą, Hanlonai.
Jūs to dar nesuprantat, majore,
bet veiksmai, kurių šiandien ėmėtės, tikrai galėjo išgelbėti šią šalį.
Norėjot būti didvyriu? Jums pavyko.
O dabar grįžkit į kareivines.
Pasirūpink, kad jis neišvyktų iš bazės.
Klausau, generole.
-Alio. -Labas, čia Ronė.
Rone, atleisk, bet mama manęs neišleidžia.
Viskas gerai. Visi nuvažiavom į vandens bokštą paimti Ričio daiktų ir...
Rone, viskas gerai.
Ne! Niekas nėra gerai.
Žinau.
Atleisk.
Tiesiog neįstengiu priimti, kad jo nebėra.
Kad jis šitaip mirė.
Kaip jis atrodė...
Kaip jis tikriausiai užduso.
Plaučiai sprogo kaip spragėsiai...
ir man ėmė varvėti seilės.
Ką?
Aš užuodžiu jo dvokiantį, mažą, sulaužytą berniukišką kūną.
O tu neužuodi?
Užsičiaupk!
-Nutilk. -Aš tavęs negirdžiu.
Aš žinau, kas tu.
-Manęs neišgąsdinsi. -Nurimk, Vilai.
-Girdėjai? -Negirdžiu tavęs!
Man nusibodo bijoti.
Aš tavęs negirdžiu!
Vertė: Rolandas Skarubskis