PSICHIATRIJOS LIGONINĖ "JUNIPER HILL"
1935 METAI
Nenoriu ten eiti.
Ten nėra ko bijoti.
Eikš.
Gera mergaitė.
Kuo tu vardu, brangute?
Meibelė.
Sakyk, Meibele...
ar čia klounas tau liepė su juo susitikt?
Tu gali man pasakyti.
Viskas gerai. Brangute, tai tik balionas.
Pasilenkit ir slėpkitės, vaikučiai.
Tu nesupranti, kad galėjau tave ten nušaut.
Bet vietoj to man teko karste namo išsiųsti geriausią draugą.
Nes tu manęs neklausei.
Tėti, taip nesąžininga. Juk žinai, kas pražudė dėdę Polį.
Žinau, kad turiu nemąstantį sūnų.
-Užteks, Lerojau. -Atleisk, Šarlote.
Tu geriau nesikišk. Tavęs ten nebuvo.
Tas daiktas moka keisti formą.
Tarsi skaitytų mano mintis.
-Li, kaip tai įmanoma? -Nežinau.
Bet žinau, kad tai buvo ne proto žaidimai.
Tai buvo tikra, apčiuopiama.
-Tas daiktas nužudė apmokytus karius. -Žinau, ką jis gali.
-Jis mus persekiojo ir nesiliaus. -Čia jis tavęs nepalies.
Už Derio ribų.
Nuo šiol be mano leidimo iš kambario nekelsi kojos.
Ar supratai?
Ne.
Sūneli, paklausyk tėčio.
Ne! Visados man sakei, kad vyras niekad neturėtų slėptis nuo bėdų.
Kad gyvenimas įgyja prasmę dėl draugų ir rizikos prisiėmimo.
Tėti, aš dabar turiu draugų. Ir jiems manęs reikia.
Aš jiems padėsiu kaip padėtum tu.
Tu - ne aš!
Taip. Žinau, kad aš - ne tu. Nes aš savo draugams mirti tikrai neleisčiau!
Lerojau!
-Atleisk, sūnau. -Jis ir tau įlindo į galvą.
-Jis įlindo tau į galvą. -Ne.
-Eikš, sūnau. -Nesiartink prie manęs.
DERIO KARINIŲ ORO PAJĖGŲ BAZĖ
DINGO
LINA DŽOUNS
DINGO TEODORAS URISAS
IEŠKOMAS HENRIS GROGANAS
Kas tai?
Jis buvo vandeny, kai mane puolė klounas.
Jis pradėjo švytėti, ir klounas į jį pažvelgė tarsi...
Tarsi išsigandęs.
Išsigandęs?
Tikrai?
Taip.
O paskui atsitraukė ir tiesiog...
dingo.
Ar gali jį parodyti?
Jis liks mano rankose.
Gerai.
-Panašu į hieroglifus. -Juk hieroglifai yra egiptiečių.
Hieroglifus turi visos senovinės civilizacijos.
Tai graikiškas žodis.
Būtent.
Kad ir koks čia daiktas, jei ta būtybė jo bijo,
gal galėsim jį panaudoti.
Vėl nusileisim į kanalizaciją,
visi kartu...
ir tą būtybę nudėsim.
Tu tikrai tikiesi, kad paklausysim tavęs?
Juk tai tu mus nusitempei į tą kanalizaciją.
Mes vos nemirėm.
O dabar tu nori, kad vėl ten eitume?
Tu tikrai pakvaišusi.
Kaip mane pavadinai?
-Lile, duok jį... -Neliesk jo!
Manot, aš to norėjau?
Jei galėčiau atsukti laiką, pas tave į namus nė nebūčiau ėjusi!
Tu buvai aparatinėj. Nieko nematei.
Aš vienintelė išsigelbėjau iš to kino teatro.
O kai grįžęs Metis pasakė, kad yra tikimybė, jog Filas dar gyvas...
Ką man reikėjo daryti?
Jei tądien nebūtum pas mane atėjusi, jie, ko gero, dar būtų gyvi.
Ir farai nemedžiotų mano tėčio kaip kokio gyvūno!
Aš tenorėjau tau padėti.
Bet iš to nieko neišėjo.
-Gailiuosi, kad apskritai mėginau! -Merginos...
O aš gailiuosi su tavim susipažinusi, Lile Beinbridž!
Nejau nesuprantat?
Jis to ir siekia. Mus supriešinti.
Tavęs nereikėjo išleist iš psichiatrinės!
Nueisiu patikrint, ar jai viskas gerai.
-Ji taip pasakė netyčia. -Nereikia.
Tik... Palikit mane ramybėj.
Tu, Haloranai?
-Kur buvai? -Negaliu atskleisti.
Aišku. Čia viskas gerai atrodo.
Rytoj vakare čia ką nors suorganizuosim.
Pasikviesim moterų, paleisim muzikos...
-Surengsim įkurtuves. -Taip. Bus labai smagu.
Šūdas.
Tau reikia šio gėrimo?
Labiau nei įsivaizduoji.
Tau viskas gerai?
Taip.
Ledo dėžė kiaura. Ją reikia pakeisti.
Grindų lentos pūva.
Ištuštinsiu šį butelį ir truputį numigsiu.
Nenumigsi.
Turim su tavim apie kai ką pakalbėt.
-Kalbėkit. -Tu gali ja patikėt?
Ji nenurims, kol kuris nors iš mūsų mirs.
Iš tų tunelių vos išnešėm sveiką kailį, o dabar ji vėl nori mus ten vestis?
Ji tikriausiai su protu susipyko.
Tu su manim juk sutinki?
Taip. Neabejotinai.
Manai, kad per daug sau leidau?
Noriu pasakyti...
Gal ir per daug, bet...
Aš tiesiog pavargau.
Pavargau bijoti.
Žinau.
Ir aš pavargau bijoti.
Viljamai Diubua Hanlonai,
tuoj pat nešk savo neklusnią šikną į šitą mašiną.
Diubua?
-Ir tu, panelyte. -Aš? Už ką?
Jūs save laikot suaugusiais?
Ot šūdas. Čia tas, apie kurį dabar pagalvojau?
Redži, mieste pilna jo plakatų.
Už jį siūlomas atlygis.
-Ne... -Prašau. Aš...
Ponia Hanlon paprašė jį paslėpt. Ką turėjau atsakyt?
Man regis, tu čia prišauksi rimtų bėdų.
Ji sakė, kad turi planą, kaip ji išvežt. Jai reikia poros dienų viską suorganizuot.
Ko iš manęs tikiesi? Kad jį atiduosiu nulinčiuot?
Klausykit, aš niekam nesirodysiu.
Duodu žodį. Nekelsiu kojos iš šio kambario. Prašau.
Prašau.
Man dabar šitų niekų nereikia.
-Kur jis? Tėti. -Rone.
-Tėti! -Rone!
-Rone! Dieve! -Tėti!
Ak, dukrele.
Aš tavęs pasiilgau. Leisk tavim pasidžiaugti.
-Viskas gerai? Kaip laikaisi? -Pasiilgau tavęs.
-Labai tavęs pasiilgau. -Ir aš tavęs pasiilgau.
-Mes tavęs visur ieškojom. -Viskas gerai, dukrele.
Apie šią vietą nieks nežino. Tik keli spalvotieji kariai iš bazės.
Atleisk man. Atsiprašau, kad tave palikau.
Ei. Ačiū, kad tai darot.
Nepainiokit manęs į šį jovalą.
Prašau man atleisti.
Kaip tave rado?
Mano draugė susisiekė su ponia Hanlon.
-Kas? -Ilgai pasakoti, dukrele.
Svarbu tai, kad mudu esam kartu ir liksim kartu.
Ir daugiau niekas mūsų neišskirs.
-Taip. -Niekada nebeišskirs.
Tegu pamėgina.
Aš tavęs pasiilgau.
Gal nori pakalbėt apie tai, kas šįryt nutiko?
Aš su tavim. Mes kartu.
Mano dukrelė.
Viskas bus gerai.
Tau pavojus negresia.
Viskas gerai.
Viskas gerai, dukrele.
Labas.
Sveikas.
Tu mane išgąsdinai.
Atleisk. Nemaniau, kad čia kas nors bus.
-Ką tu čia veiki? -Lėktuvo dar nenutupdžiau pagrindinėj g.
-Nori pamėgint? -Turiu pertvarstyt akį.
-Sunku nuplėšti pleistrą. -Nori pagalbos?
Porą metų buvau jaunasis skautas.
Žinau gerą triuką, kaip nuimt tvarstį, kad neskaudėtų.
Akis atrodo iš tiesų bjauriai.
Ką darai?
Kas? Jei tvarstį sudrėkinsi, jis nuslys.
Bet ne seilėmis.
Viskas gerai. Seilės turi antiseptinių savybių.
-Kažin ar tai tiesa. -Kas žino?
Mokslas nuolat keičiasi. Tai Vilo žodžiai.
Negirdėjai, kaip jis kalba apie mokslą.
Matai? Paprasta...
ir lengva.
Atrodo siaubingai. Juk taip?
Ne. Tau šauniausia, ką esu matęs.
Toliau susitvarkysiu pati. Ačiū.
Dieną buvo tikra beprotybė.
Lilė su Rone kibo viena kitai į atlapus.
Taip.
Taip. Tiesiog...
Mane kamuoja bloga nuojauta...
kad ta būtybė su mumis dar nebaigė.
Ir jei mums teks su ja susidurt vieniems...
Žinau.
O jeigu Lilė teisi?
Dėl to jos rasto daikčiuko.
O jeigu tik jo pagalba ir galėsim ją sulaikyti?
Argi tikimybė nebus didesnė, jei veiksim išvien?
Manęs įtikinėti nereikia.
O Ronė atrodo užsispyrusi.
Leisk man.
Kas bus, tas bus.
Ot šūdas.
Haloranai, tu nemiegi?
Haloranai, man sakė, kad tu dar ten. Atidaryk duris!
Haloranai. Tu ten?
Majore.
Kur buvai?
Nori išgerti?
Išgerti, išgerti, išgerti.
Naujas generolo Šo įsakymas.
Net žuvus kareiviams jis ieško tų stulpų.
Logiška. Bet aš Šo vietoj nutraukčiau jų paieškas, kol jis...
Peržiūrėsiu vėliau.
Dikai, kas nutiko tuneliuose?
Man atrodo, mes jį supykdėm.
Klausiau, kas nutiko tau.
Tu tuneliuose išbuvai kelias valandas. Kas nutiko?
Tas mano gebėjimas...
Kai buvau mažas...
dėl jo mačiau dalykus.
Aišku.
Kokius dalykus?
Negyvus.
Mano močiutė irgi turėjo tą gebėjimą.
Ne tokį stiprų, bet vis vien turėjo.
Ji suprato, kad nemiegu ir kodėl nemiegu, todėl mane išmokė vieno triuko.
Ji man pasakė...
"Dikai, galvok apie didelę seną dėžę.
Ir įsivaizduok, kad į ją sudedi viską,
ko nebenori matyti.
Ir uždaryk ją."
Taip ir padariau.
Surinkau visus negyvus dalykus, sumečiau į dėžę savo galvoj
ir sandariai užvožiau dangtį.
Man buvo 9 metai.
Nuo tada tų dalykų nemačiau.
Iki vakar...
kai ta prakeikta būtybė...
Ji įsiskverbė man į galvą, nuplėšė dangtį...
ir juokėsi, kol viskas byrėjo iš tos dėžės.
Ar jie dabar yra čia?
Tu juos matai?
Mano močiutė man sakydavo, kad...
mirusieji visą laiką nori parkeliauti ten, kur mirė.
Panašu, kad pora jų pas Abraomą iškeliavo čia.
Jie tave kalbina?
Ne.
Kol į juos nekreipiu dėmesio, jie manęs nė nepastebi.
Bet jeigu ką nors pasakau...
balsai niekad nenutyla.
Ir jie žino tai, ko nežinom mes. Tai, ko gyviesiems nederėtų žinoti.
Pvz., ką?
Kaip rasti tai, ko ieškom?
Ar girdėjai bent vieną mano ištartą žodį?
Klausyk...
Ką tik palaidojau savo antrąjį pilotą.
Savo geriausią draugą. Ir vos nenušoviau savo sūnaus.
Tad su visa pagarba, abu turim ką prarasti.
Ir suprantu, kad daug prašau, bet galiausiai
tu - JAV karinių oro pajėgų eilinis.
Kai padėtis tampa rimta, tu dirbi savo darbą.
Jei tai padės užbaigti užduotį, padaryk tai tik vieną kartą.
O tada galėsi...
Galėsi...
viską vėl paslėpti toj dėžėj, kaip buvai paslėpęs anksčiau.
Gerai. O kas bus, jei man neišeis visko paslėpti kaip anksčiau?
Tu nežinai. Nežinai. Juk taip?
Arba tau nusispjaut.
Bet kuriuo atveju, svarbu, ko nori tu.
-Svarbu, kas teisinga. -Baik juokus.
Kai skambina Šo
ir liepia nublizgint jam batus, batlaižy.
Nekalbėk šitaip su manim. Mano aukštesnis rangas.
Man nusispjaut!
Dink iš čia!
Nešdinkis!
Pagalvok - tu nori vykdyti tarnybos pareigą
ar būti iš čia ištemptas su antrankiais.
Pailsėk.
Šarlote.
Šara.
Kas čia dedasi?
Kur Vilas?
Ko gero, su draugais.
Dabar jis pasitikėti gali tik jais.
Ir žinai ką? Aš jo nekaltinu.
-Gerai. Luktelėk... -Ne, tai tu luktelėk.
Tu pakėlei ranką prieš mūsų sūnų.
Žinau.
Ir atsiprašau. Bet žinai, kad tai buvau ne aš.
Ne aš. Tiesiog mano galvoj buvo...
Joje buvo maišatis dėl to, kas įvyko kanalizacijoj.
Buvo... Dėl to, kas nutiko Poliui.
Atleisk.
Atleisk, Šara.
Tiesiog... stengiuosi apginti šią prakeiktą šalį.
-"Šią šalį." -Kas?
Tu mus uždarei į narvą su prakeikta pabaisa!
Aš nežinojau.
Aš to nežinojau.
-Tu dar daug ko nežinai. -Palauk.
Ką tu tuo nori pasakyt?
Henkas Groganas yra "Juodajam taške".
-Kaip jis ten atsidūrė? -Aš jį ten nuvežiau.
Tu...
Šauk, rėk, trepsėk. Daryk, ką tau reikia daryti.
Tai ničnieko nepakeis.
Rytoj ryte jį išsivežu iš miesto. Sveiką.
O paskui su Vilu grįšim į Šrivportą. Su tavim ar be tavęs.
Turiu baigti užduotį. Negaliu imt ir pasitraukt.
Tuomet prie mūsų prisijungsi, kai rasi laiko viską ištaisyt.
-Nejau nematai, kad tai ir darau? -Ne su manim
Su sūnum.
Visus įtikinai ateiti į mane pažiūrėti.
Nes tu - labai gera draugė.
Užtai labai bloga duktė!
Prašau atsiversti vadovėlių 61 puslapį.
Gerai. Selė turi 2 X obuolių.
Kas tau dabar padės, pakvaišėle?
Jei pamėginsi, mirsi.
Nesiartink!
Lile Beinbridž!
Tuoj pat sėsk į vietą.
Kur susiruošei, panele?
-Jos tėtis? Rimtai? -Dėl to jos čia nėra.
Vilas sakė, kad jo mama juos ten nuvežė, ir Ronė nuo tada nuo jo nesitraukia.
Jis sakė, kad mus ten nusiveš. Tik niekam negalima prasitart.
-Manai, mums pavyks ją perkalbėt? -Nežinau. Turim pamėgint.
Šiąnakt beveik nemiegojau.
Kai valiausi dantis, man pasivaideno
-balsai vamzdžiuose. -Balsai vamzdžiuose.
-Ir tau? -Bijojau į tualetą eit net nusišlapint.
Ir ką? Visą naktį kentėjai?
Baik juokus. Nebūčiau iškentėjęs, net jei būčiau norėjęs. Tiesiog...
Nekreipk dėmesio. Nesvarbu.
Nagi. Būk geras.
Tau vieninteliam parodžiau savo pratrūkusį akies šašą.
Na, gerai.
Prie lovos pasistačiau stiklainį, o jo turinį šįryt išpyliau.
Viduramžiais tokį daiktą vadino naktipuodžiu.
Į juos šlapindavosi visi, net riteriai.
Riteriai? Šaunu.
Be to, jie kovojo dvikovose ir gelbėjo gražias mergeles.
Beje, kai ką tau turiu.
Štai jis.
Radau pastogėj.
Jis esą priklausė jūrų plėšikui, kurį Kuboj pažinojo mano protėviai.
Pamaniau, kad jis tau galbūt patiks.
Jis man labai patinka.
Visą laiką norėjau būti piratė.
Pažiūrėk į mus. Piratė ir riteris.
Tai kaip rengsimės per Helovyną, jau žinom.
Pasimatymas.
-Ne, žinau... -Netyčia išsprūdo.
-Taip ir maniau, kad netyčia... -Atleisk.
Labas, Mardže.
Jei nežinočiau, manyčiau, kad tu mūsų šaliniesi.
Labas, Pete.
Visi dar kalba, kaip ištrūkai iš mirties nasrų.
Laimė, Pakvaišėlė Lilė tau neišdūrė abiejų akių.
Buvo ne taip.
Tai papasakok, kaip buvo, per pietus.
Prie mūsų stalo.
Nebent nori likti čia su Rikiu Rikardo ir kitais apsigimėliais.
Pete.
Margareta.
Aš apsigimėlė.
Liaukis!
Rona. Dieve, Ronda. Kvėpuok! Viešpatie.
Kiek dar važiuoti?
Man regis, beveik atvažiavom.
Vilai, palauk!
Atvažiavom.
Dabar turėsim Ronę įtikint, kad turim laikytis išvien ir kovot su tuo daiktu.
Klausimėlis. O jeigu ji atsisakys?
-Pasimelsk, kad neatsisakytų. -Nė nežinau.
Kai praeitą kartą meldžiausi, mano miręs dėdė vos mūsų nepražudė.
Gerai. Tuomet maldelių nekalbėsim.
Viešpatie.
Kas čia per vieta?
Klubas kai kuriems kareiviams iš bazės.
Kaip vandens bokštas. Tik suaugusiesiems.
Kas ten?
Tai Vilas.
Riči, ateik.
Ar yra kas nors?
Ponia Kerš.
NUOTRAUKOS
DERIO KANALO DIENOS 1960 M. PORTRETAI, 1959 M.
DEŠIMTOSIOS METINĖS, 1953 M. GEGUŽĖS 10 D.
32-AS GIMTADIENIS, 1932-12-13
SAVAITGALIO IŠVYKA...
VIZITAS RANČOJE, 1908 M. VASARA
KAMBERLANDO APYGARDA, AŠ, 1908 M.
Lile.
Ką tu čia veiki?
Durys buvo atrakintos.
Viskas gerai. Tiesiog nelaukiau svečių.
Tau viskas gerai?
Man viskas gerai.
Tiesiog...
Mes nusileidom į tunelius ir...
Ak, Lile.
-Juk maldavau ten nesileist. -Neturėjom iš ko rinktis.
Ir Metis...
Metis... jis...
Viskas gerai.
Kad ir kas yra, viskas bus gerai.
Nežinojau pas ką dar eiti.
Tu esi tinkamoj vietoj.
Viskas gerai.
Na, na.
Ak, Lile, tau čia su manim pavojus negresia.
Lile, kas ne taip?
Tu jį matei?
Tu jį matei.
Vajetau. Tau pavyko.
Brangute, tau pavyko.
Pavyko.
Ak, Lile, suprantama, kad tai buvai tu.
Tai...
Žinau, kad tu to nesupranti, bet tai tu jį grąžinai.
Tai mano senas kostiumas.
Jūs mus sekėt?
Taip.
Taip. Maniau, kad jis tą naktį galbūt pasirodys kapinėse.
Jūs buvot su dviračiais, ir jaudinausi, kad jo nespėsiu pamatyti,
jeigu jis jums pasirodys.
Vadinasi, tai buvot jūs?
O kodėl?
Mano tėvas buvo cirko artistas.
Jis save vadino Šokančiu Klounu Penivaisu.
Aš jį dievinau.
Ir jį iš manęs atėmė.
Cirkas išvažiavo, o aš likau Deryje.
Ko gero, būtų galima sakyti, kad jaučiausi...
patraukta.
Tavo tėvai labai susirūpinę.
Jie manim netiki, kai jiems pasakoju apie Penivaisą.
Jis sako, kad nori man parodyti savo cirką.
Jis čia.
Vamzdžiuose.
Jis man liepia naktį ateit į rūsį.
Nėra tokio dalyko kaip klounų vamzdžiuose.
Klounai gyvena cirke.
Gera mergaitė.
Viskas gerai. Brangute, tai tik balionas.
Sveika, Meibele.
Tu galų gale atėjai.
Ir atsivedei draugę.
Tu, tėti?
Neatsigręžk!
Bėgam ten, Meibele!
-Padėkit! -Stengiuosi.
-Durys užsikirto. -Prašau atidaryti duris!
Atidarykit duris!
Dieve.
Ne, nereikia. Prašau!
Meibele.
Ne.
Moliūgėli.
Tai aš.
Tėtis.
Aš tavęs labai ilgėjausi...
visus šituos metus.
Ne, nebijok.
Viską galiu paaiškinti.
Tik atrakink duris ir mane įleisk.
Teisingai.
Atrakink jas.
Įleisk mane.
Viskas bus gerai.
Tai buvo jis.
Galbūt kitoks.
Pasikeitęs nuo to, ką patyrė, arba nuo to, kur pabuvojo.
Bet vis vien tai buvo jis.
Duktė žino.
Ir...
staiga aš...
vėl pasijutau pilna pirmą kartą nuo tos siaubingos dienos.
Bet jam kaskart grįžus, tas šešėlis mano tėvą vėl pavogdavo.
Turėjau sugalvoti, kaip jį išlaisvinti.
Tad padariau tai, ką turėjau, kad vėl jį pamatyčiau.
Jei tik jis galėtų į mane dar kartą pažvelgt kaip į savo Žiemę...
jei jam priminčiau apie meilę, kurią vienas kitam jautėm...
žinau, kad jis galėtų išsilaisvinti.
Prašau manęs neskriausti.
Skriausti tave?
Aš niekam neleisčiau tavęs nuskriausti.
O mano draugus?
Ak, Lile.
Kas jau kas, o tu turėtum suprasti.
Jei galėtum vėl pasimatyt su savo tėvu...
jį apkabint...
pabūti jo dukrele...
nejau nepadarytum visko, kad taip nutiktų?
Mano tėvas miręs.
Juk žinai, ką žmonės sako apie Derį, brangute.
Visi, kas čia miršta, iš tiesų nemiršta.
Eik šįvakar su manim.
Leisk tau parodyti.
Lile!
Jei kovosim su ta būtybe, reikia, kad būtume visi.
Niekur neisiu, kol nebūsiu tikra, kad mano tėtis saugus.
Tavo tėčiui nieko nenutiks. Niekas nežino, kad jis čia.
Nesiruošiu su juo dar kartą išsiskirti.
Jūs darykit, ką norit.
Aš lieku čia.
-Ji užsispyrusi. -Juk sakiau.
Taip...
Aš irgi lieku.
Ką?
Gerai, pradedam.
Vienas, du... Vienas, du, trys, keturi.
Gal mums geriau palaukti lauke?
Ne. Man regis... ir čia gerai.
Jei tas Lilės kanalizacijoj rastas daiktas tikrai atbaido tą būtybę,
tai galimybė ją sulaikyti.
Visam laikui.
Daugiau vilties turėtume visi kartu...
Užteks. Nejau tikiesi, kad tėtis man leis ten vėl nusileisti?
Tu niekur neisi. Bet suprantu.
Jis dėl tavęs jaudinasi. Taip?
Taip, pone, bet tai ne...
Tu labai rūpiniesi mano dukra. Taip?
Taip, pone.
Tai mudviem bendra. Dėl to negaliu jos išleisti.
Tai ką, judu pastaruoju metu daug laiko leidot kartu?
-Tėti... -Patylėk.
Tu turi naują vaikiną.
Aš - tavo tėvas. Man derėtų jį pažinti šiek tiek geriau.
Leisk kai ko paklaust, Viljamai.
Koks tavo mėgstamiausias filmas?
SMUKLĖ "SAKALAS"
Tas vaikų žudikas dar laisvėj.
-Kur daugiau jo ieškoti? -Dykrą jau apieškojom.
Jis gali slapstytis kanalizacijos sistemoj.
Siūlau ten nuvažiuoti, išsiskirti ir vėl apieškoti.
O ta zona prie rūšiavimo stoties, pro kurią eidavo valkatos?
Rytoj surinksim kitus. Galbūt brolius Būnus, pasiimsim šunų.
Jo ten nėra.
Grogano.
Žinau, kur jis slepiasi. Tikrai ne rūšiavimo stoty.
-Tu rimtai? -Taip.
Paskambinusi moteris pranešė.
Savo vardo nepasakė, bet...
Turint galvoj vietos, kurią ji nurodė, pobūdį,
sakyčiau, tikimybė didelė.
-Tu jį suimsi? -Iškilo bėda.
Kai paskambino ta moteris, aš tvarkiausi darbo stalą,
nes mero pavaduotojas mane atleido iš pareigų.
Panašu, kad jie nebepasitiki mano gebėjimu...
tarnauti ir saugoti.
Tad ne.
Negalėčiau nė...
baudos už netinkamą stovėjimą išrašyti.
Tai kam tai pasakoji mums?
-Žiūrėkit, kas atėjo. -Kaip reikalai?
Prašau. Tik atsargiai. Jis stiprus.
Ačiū.
Jaunojo šeimininko Vilo draugai.
-Ko gersit? -Dvi kokakolas.
Tuojau įpilsiu dvi kokakolas.
Ką jie daro?
Man rodos, jie šoka.
Kas čia per šokis?
Dvi kokakolos.
Ačiū.
Šiai kokakolai kažkas ne taip.
Ne, tai...
karinių oro pajėgų kokakola.
-Kažkoks keistas skonis. -Tai laisvės skonis.
Laisvė turi keistą skonį.
Pernai bazės poilsio centre rodė "Pasaulių karą".
-Jis man patiko. -Puikus atsakymas.
Tu lyg ir protingas jaunuolis, Viljamai.
Tiesa ta...
jei man kas nors nutiks...
gera žinoti, kad tavo charakterio žmogus
rūpinasi mano dukrele.
Jums ar Ronei nieko nenutiks, pone.
Ne kol aš jumis rūpinuosi.
Ot šūdas. Nesuveikė nė senas geras Hanlono žavesys?
Aš mėginau. Ji nenusileido.
Vaje. Nesmagu.
-Ką dabar darysim? -Ei, vaiki. Moki mušti būgnus?
Nežinau. Truputį.
Tuoj turim groti, bet mūsų būgnininkas truputį...
negaluoja.
Ką pasakysi? Ar nori jį pakeisti?
Nagi.
Nesu mačiusi tavęs mušančio būgnus. Ką reiškia dar pora minučių?
Ką grosim?
Ar moki jomis naudotis?
Dievinu karinių oro pajėgų kokakolą.
Varyk, Riči!
Čia visai nieko. Ką?
-Esam tik mudu. -Taip.
Galų gale galim susikalbėti.
Mergyt, leisk tau kai ką pasakyt.
Tavo balso galiu klausytis iki saulėtekio.
Tu tikrai kalbi ne apie savo balsą?
Nagi. Pridek man cigaretę.
Jūs šįvakar laukiat daugiau svečių?
Ne.
Prakeikimas.
Gal išjungsi šviesas, biče?
Kas jiems ne taip?
Stokis už manęs. Tuoj pat.
Vertė: Rolandas Škarubskis