RÄTTSLÄKARE
Du skämtar, va?
Tack.
Kan jag hjälpa dig?
Visa mig kropparna.
Det är lugnt, Joel.
Vad? Är det olagligt att se ut som några döda?
Keller, Mason. Följ med mig.
Jag förstår inte.
Det här är agent Mitchel MacNamara.
Det är hans fall nu.
Oj. Här.
Det är inte personligt.
Ni är säkert utmärkta kriminalare.
Det är inte sexism.
Tack för munken.
Tja…
Du har rätt, förresten.
Det är inte olagligt att se ut som ett gäng döingar, mr Jason Dessen.
Så vad är detta? Jag är inte gripen.
Vänta. Jag har inte haft tid att bekanta mig.
Kan det stämma? Tretton Jason Dessens?
Alla med samma fingeravtryck, blodgrupp, DNA.
Det var underligt.
DNA. Man kan inte få DNA så snabbt.
Jaså? För det känns som om vi fick det.
- Det här kan vara fejk. - Tja…
- Det här kan vara fejk. - Det där då? Vad sägs om det?
Är det fejk?
Det är du. Du, du.
Det är definitivt du.
Visa inte den för din mamma.
Ditt antagande är felaktigt, förresten.
Jaså? Och vilket är det?
Att jag är polis.
Eller, du vet, FBI.
Eller medlem av någon polismyndighet.
Men jag älskar en bra polisstation.
Så mycket mer…
…välkomnande.
Det enda problemet är…
…att nån alltid lyssnar.
Det är på hemliga förvar jag brukar jobba.
De är så otrevliga.
De är effektiva.
Hur fan gjorde de det?
Vad?
Vi visste att de var nära kloning.
Men en hel cell. I Chicago.
Det är kaxigt.
Och Jason Dessens bakgrund är perfekt.
Hur åldrade de dig?
Fy fan.
Förlåt, jag vill inte verka otålig. Det var en brutal extraktion,
och sen en 13-timmarsflygning bak i en C-17 för att komma hit,
så…det är nu du ska glänsa.
Tja…
Jag har två andra Jason i förvar.
Den första som bevisar hur användbara de kan vara
slipper obduktionsbordet.
Jag skär upp er alla.
Okej. Okej, hör på.
Jag har inte alla svar du vill ha.
Men jag kan hjälpa dig hitta mannen som har dem.
Den här.
Den jäveln.
Han är ansvarig för allt det här.
Ja… Jag ska hjälpa dig.
Vet du vad det är?
Det är en jävla guldstjärna.
Vi letar rätt på honom.
BASERAD PÅ ROMANEN AV BLAKE CROUCH
Nej.
Varför är du inte i säng?
Jag vill inte gå upp.
Det behöver du inte.
Jag måste bara in tidigt.
Killarna stressar med att få tätt hus.
Men hur ska jag få mitt kaffe?
Jag råkar ha lite på gång just nu.
Ja!
Du är en riktig jävla ängel.
- Tack, tack. - Till dig.
Så…
Vad har du på gång i dag?
Kontoret är stängt,
så jag tänkte börja med taket.
Jag köpte takshingel häromdagen.
Vi kan väl göra det i helgen?
Det har du sagt de senaste två veckorna.
Jag vet.
Och det regnade i vårt sovrum igår kväll.
Snälla, klättra inte där uppe.
Okej.
Vad sägs om att du kommer hem tidigt så att jag slipper.
Det kan jag nog.
Vad sägs om klockan tre?
Säkerhetsordet är "tålamod".
- Vi ses vid tre. - Ja.
Ingen klättring på taket.
Shit.
Nepp.
Det där taket är inte säkert.
Du måste vara hungrig.
Ja, jag är utsvulten.
- Tack. - Varsågod.
Jag hämtar vatten.
Okej.
Den första kvällen…
…var som kolliderande världar.
När du tittade på mig…
Minns du?
Det var som om ingen hade sett mig förut…
Förrän det ögonblicket.
När jag var med dig.
Den natten på loftet…
…gifte jag mig med dig.
Och jag höll Max med dig
den där natten på sjukhuset
när hans lilla hjärta slutade slå.
Jag var…
Jag var med dig varje natt och dag i vårt röriga, vackra liv.
Tills kvällen då jag kysste dig farväl
och det där monstret bara stal det från mig.
Jag hittade dig.
Du.
Kolla.
Det är jag.
Vi kan inte lösa det här.
Jo, det kan vi.
Nej.
Jag gjorde ett val.
Gör ett annat val nu.
Du kan stanna i det här huset.
Charlie behöver inte ens veta.
Jag kan ta hand om allt.
Du borde gå.
Jag kan bara inte göra det. Jag kan inte.
Jag vill att du går.
Vänta.
- Kom hit. - Jason, jag vill att du går!
Du är min fru. Det är mitt barn.
Daniela. Hallå.
Jag menade inte…
Vänta!
Va?
Nej.
Betyder jag inget för dig?
Nej.
Gå bara.
Gå.
Snälla.
Nej, nej.
Säg det.
Säg säkerhetsordet.
Tålamod.
Tålamod. Det är jag.
Herregud.
Okej.
- Är du okej? - Ja.
Okej, redo?
Här. Okej?
Så. Rulla av honom.
Okej.
Kan vi stanna, tror du?
Han är inte från den här världen.
Ingen kommer sakna honom.
Vi begraver honom och går vidare med våra liv.
Jag börjar med sovrummet.
Jag börjar med hålet.
Hallå där.
Hallå!
Förlåt. Det var inte meningen att skrämmas.
Jag tänkte knacka på, men jag hörde ett ljud här, så…
Jag är konstapel Jay Stringer.
- Hur mår du? - Toppen.
Bra. Vad är hålet till för?
Det är ofattbart. Vår hund har dött.
- Det var som fan. - Ja.
Det var tråkigt att höra.
Ja, vi är ganska ledsna över det.
Ja.
Hur som helst. Vad kan jag göra för dig?
För några timmar sen
fick vi en rapport om ett övergivet fordon
vid bensinstationen några hundra meter bort.
Känner du till den?
Ja.
Vi kollade registreringsplåten
och bilen stals i Chicago för fem dagar sen.
Jag ska inte tråka ut dig med detaljerna.
Bland föremålen vi hittade fanns det här.
Många konstiga saker skrivna inuti.
Det var därför jag kom hit.
På sista sidan står en adress.
Er.
- Vår adress? - Ja. Nån aning om varför?
Nej.
Äger du fastigheten?
Ja. Tja, vi hyr.
- Förlåt, vad heter du? - Bruce.
- Bruce, trevligt att träffas. - Bruce Cheney.
- Ja. - Trevligt att träffas.
- Bor du här med nån annan? - Min fru och min son.
Vad heter de?
Lynn och Aidan.
Går Aidan i skolan här?
Ja, han går sista året.
Han är en bra kille.
Så jag tror inte att han kan ha nåt med det att göra.
Har du legitimation på dig?
Nej, jag har den där inne.
Jag tar en titt på den, och sen ska jag gå.
Toppen. Okej, javisst.
Kom in.
Vad hände där?
Där.
Hunden blev påkörd av en bil och…
Det är hemskt. Vi hittade honom nere vid vägen.
Jag fick bära in honom. Det var bara…
Jag vill inte säga det, men det var mycket blod.
Tar sonen det hårt?
Ja, det gör vi alla.
Min plånbok är faktiskt i bilen. Kom.
Hallå.
Visa händerna. Rör dig inte!
Centralen, det är bil 15.
Begär omedelbar förstärkning till 301 Sparrow Lane,
en möjlig 140. Kom.
Rör dig inte, för fan!
Alla poliser i närheten, svara.
Bort från honom!
Hallå!
Rör dig inte.
Hallå, växeln. Det är bil 8. Vi är på väg, tio minuter bort.
Vi måste dra.
Ja.
Hämta väskorna.
In i bilen. Vi ses där.
Gå.
Upp med dig.
Okej.
Vi är inte dåliga människor. Okej?
Förlåt.
- Hej. - Pappa, var är ni?
Vi är på väg.
- Maten då? - Ingen fara. Lämna den.
- Kom igen. Vi måste dra. - Det är okej.
Kom igen.
MINA FÖRÄLDRAR TVINGAR MIG ATT STORHANDLA.
DE GAV MIG EN HEL JÄVLA LISTA.
VAD HÅLLER DE ENS PÅ MED?
SKA VI FORTFARANDE SES SENARE?
Kom igen.
Nej! Vänta.
Varför är det blod på mammas kläder?
Varför lämnar vi den här världen efter sju månader
när den var bra och funkade?
Charlie, du…
Nej, jag tar inte ett steg mot kammaren förrän någon berättar vad som pågår.
Det här är mitt liv också.
Jag vet.
En version av din far hittade oss.
Han kom till huset och…
Jag sköt honom.
Är han död?
Ja.
Polisen kom. Vi var tvungna att fly.
Vi måste gå.
Hej.
Jag köpte grönt te åt oss.
- Hej. - Hej. Kul att se dig. Tack.
Bli inte obekväm nu, men en konstig kille stirrar på dig.
Ska jag säga nåt?
Känner du mig?
Jag kom också till världen med en sån.
Folk trodde att det var en Banksy.
Så några ungar satte upp en videolänk om konstnären skulle återvända.
Det där är du.
Några dagar innan han lämnade dig här gjorde Jason samma sak med mig.
Slå dig ned.
- Är du vän med Jason Dessen? - Ja.
Är den Jason Dessen du känner gift med Daniela?
Lärde han ut fysik på ett litet college?
Irriterande whiskyälskare,
usel på att dansa, sämre på brädspel.
Ja, det är min bästa vän.
Den jäveln.
Vad?
Den Jason som lämnade dig här,
låt oss kalla honom "Jason 2".
Okej.
Det var inte honom jag kom hit med.
Jag förstår inte.
Jag tror att jag kom hit med din Jason.
Hur?
Jason 2 kidnappade din Jason
så att han kunde stjäla hans liv.
Vänta. Vänta!
Du…
Fokus på det vi vill.
Inga andra versioner av oss kan bo i Chicago.
Vi kan inte bli kända. Vi kan inte vara kriminella.
Okej.
- Väskan! - Ampullerna!
- Jag har dig. - Pappa!
Mamma!
Charlie!
- Charlie! - Vad händer?
Charlie!
Vinden stängde den.
Okej. Tryck.
Tryck!
Herregud!
Dra, Charlie!
Dra!
Fortsätt.
Så Jason 2 bara övergav dig här.
Ja.
Han sa att han ville ta mig, sin allra bästa vän,
till en plats han visste att jag skulle älska.
Sen stängde han dörren med mig på utsidan.
Det tog mig en minut att inse att det var på riktigt.
Jag hade ingenting. Jag hade kläderna jag bar.
Jag hade ingenstans att ta vägen.
Men jag tänkte att om min syster Camilla finns i den här världen,
så är hon mitt säkraste alternativ.
Men jag räknade inte ut situationen ordentligt.
Ryan Holder från den här världen dog för tio år sen.
Vänta, vänta.
Camilla, jag måste förklara en sak för dig.
Så jag berättade sanningen.
Hon trodde mig.
Hon tog hand om mig.
Tack.
Hon har fått tillbaka sin bror på ett magiskt sätt.
Men för mig är det inte rätt.
Camilla påminner mig om allt jag har förlorat.
Så, ja, det har varit svårt.
Camilla har en vän med ett labb,
så jag tillbringade varje vaken timme
med att försöka återskapa drogen som användes för att ta mig hit.
Den kallas lavendelvingar.
Jag kallar den syrenvingar.
En annan version av dig döpte den.
Det är så konstigt.
- Ja, det är konstigt. - Fan.
Hur som helst, efter flera månader
har jag gjort nåt som jag tror fungerar.
Jag var äntligen på väg hem till mitt liv.
Men då…
Då flyttade de kammaren.
De flyttade den jävla kammaren.
- Så där ja. - Försiktigt.
Det är som om…
Mitt hus brann ner
och alla jag nånsin känt dog.
Men sen skickades jag till en annan planet.
Så jag kan inte ens prata med nån om det.
Jag vet precis vad du menar.
På grund av Jason 2.
På grund av det rövhålet.
Jävla rövhål.
Ja.
Ska vi sänka ribban?
En värld med ett hotell, så att vi inte behöver tillbringa natten i kammaren.
Avgjort.
Jag ska bara göra mig i ordning.
Okej.
Hej.
Är du okej?
Förlåt.
Nej.
Du har inget att be om ursäkt för.
Inget.
Okej. Börja komma tillbaka.
Andas in genom näsan.
Håll andan.
Och ut genom munnen.
Känn kroppens tryckfall.
Känn kroppen expandera, andas in djupt genom näsan.
Bra.
Och ut genom munnen.
Börja kom tillbaka i rummet.
Andas in djupt.
Håll.
Och ut.
Tack, oluko.
Du anar inte hur mycket det här har förändrat mitt liv.
Sandra, det är en glädje att dela den här platsen med dig.
Tack.
Ledsen, nästa lektion är inte förrän i morgon.
Jag vet att det här är väldigt konstigt.
Får jag bjuda på en drink?
Tack.
Inte ens när jag kör som hårdast håller jag på med whisky.
Smakar lägereld.
Hur länge sen var det?
Oj. Nykter i tre år.
Hade en vän som älskade whisky.
Lärde mig nyanserna.
Så vad tänker jag?
Varför jag?
Herrejävlar.
Att kontrollera kammaren visade sig vara svårare än jag trott.
Jag behöver nån som lär mig att tysta mina tankar.
Det besvarar inte min fråga.
Jag hade en partner som lurade mig.
Vi jobbade ihop i 20 år, och en dag så…
Stack han bara.
Tror du att du kan lita på mig?
Vi har alltid varit ensamma, fångade i en rad mellanrum.
För svarta för att accepteras av våra enprocentare.
Men bröderna på gatan säger att vi låter för vita.
För queera… Men inte gay.
För kaxiga, för ödmjuka.
Litar inte på folk, litar alltid på fel personer.
Vi är för mycket.
Aldrig tillräckliga.
Men du förstår det att du och jag
innebär att vi inte gömmer oss mer.
Ingen mer språkanpassning.
Vi förstår varandra.
Och om du nånsin pajar för mig,
kommer jag nånstans djupt inom mig att förstå det.
Varför gör du allt det här?
När jag först klev in i kammaren visste jag inte hur den fungerade.
Men jag lärde mig.
Långsamt, smärtsamt, med tiden.
Jag tillbringade månader där inne.
Jag lärde mig mycket om mig själv och om dig.
Kammaren är det mäktigaste som har skapats.
Jag vill använda den.
Jag vill använda den för gott.
Inte bara i den här världen, utan i alla världar.
Okej.
Visa mig.
God morgon.
- Kaffe? - Nej, tack.
Jag måste gå. Vad gör du i dag?
Usch. Bara möten om sånt som lätt kunde varit ett mejl.
- Eller hur? - Du?
Bara lite mer kemi under bordet.
Det är synd att jag inte gillar droger.
Jag skulle kunna bli som Heisenberg.
Jag förstår inte dina referenser.
Han är kemilärare och gör metamfetamin.
Det bästa metamfetaminet.
Och meth-makaren är din vän?
Det är… Glöm det.
Amanda kommer,
och vi ska gå på avtäckningen i Millennium Park tillsammans.
Börjar det här bli en grej?
Jag vet inte vad du pratar om.
Det tror jag att du gör.
Jag tänkte att vi tre kunde äta middag tillsammans.
Vad tycker du om det?
Jag älskar det.
Perfekt.
- Vad sägs om att du lagar maten? - Okej.
- För det skulle jag älska. - Okej.
- Vi ses snart. - Hej då.
Tack för att du kom.
- Självklart. Jag är en del av detta. - Ja.
Det är du.
Självklart är du det.
Dessutom går det trögt på jobbet,
mina klienter reser,
och jag gjorde slut med killen jag dejtade. Så…
Vad hände? Ge mig detaljer.
Vi kämpade för att förstå varandras behov.
Är det din kliniska bedömning?
Är det?
Att hitta nån här som jag klickar med
har varit svårare än jag trodde.
Ja. Ibland känns det som om jag pratar ett helt annat språk.
Alla här är bara så…
Känslomässigt medvetna, positiva.
Irriterande tålmodiga.
Ja.
Det är en värld av artigt sex.
Eller hur?
Vad är det med dem?
Ingen blir påsatt här. De är så försiktiga.
Tack för att ni tog er tid
att uppleva det här ögonblicket tillsammans som stad.
När den anonyma konstnären välsignade vår stad med sina talanger
blev jag så glad.
Staden blev liksom kollektivt fascinerad av dess uppenbarelse.
Vad ska vi tänka om detta?
En gåta, en gåva, ett porträtt av det okända?
Dess ursprungliga placering i Shikaakwa Park
visade sig inte vara lämplig på lång sikt,
men eftersom det var tänkt att vara offentlig konst
ser vi fram emot att återlämna verket till allmänheten,
här i hjärtat av Chicago.
Vad tycker vi?
Jag tycker det ser bra ut.
Vi ser om vi hittar ett ställe med wifi. Vi kollar upp oss själva.
Du har The Excellent Bean vid North Kedzie och Milwaukee
med gratis wifi.
Daniela Dessen, som stamkund
har du en gratis kaffe som kredit på ditt konto.
Vad i helvete?
Hur vet du vad jag heter?
Din prenumeration på Velocitys plånbokslösa värld
ger dig tillgång till alla våra digitala conciergetjänster.
Vi kunde bekräfta din identitet genom röst- och ansiktsigenkänning.
Vet du vem jag är?
Jason Ashley Dessen, Velocity Techs forskningschef sedan 2015.
Du och VD Leighton Vance är skaparna av Velocity Tech.
Tack för att ni skapade mig.
Nej, inte en chans.
Charlie Dessen, du är inte i skolan under skoltid.
Enligt inställningarna i ditt Velocity-konto
har jag skickat Daniela och Jason en nål med Charlies nuvarande position.
Jag har även anmält dig till skolkpolisen.
Okej.
Okej, då så.
Hur kan det möjligtvis bli bättre?
Det senaste dygnet har varit brutalt.
Vi hittar en säker plats.
Nej.
Charlie, hur svårt det här än är,
så är vi tillsammans, och det är det viktiga.
Så kom igen.
Även om vi hittar en perfekt värld,
kommer en annan av dig att hitta oss.
Charlie.
Ni vet att det kommer att hända. Det kommer att fortsätta.
Vi kommer aldrig vara säkra.
Kammaren förstörde allt.
Nej, det var jag.
- Älskling. - Jag förstörde det.
Vi hittade ett lugnt liv.
Det var ett bra liv.
Jag förstörde det, Charlie.
Det är inte ditt fel.
Det är mitt fel.
Jag fick panik när den Jason kom.
Det kommer inte att hända igen.
Hur kan du säga så?
Det kommer fler. De kommer att fortsätta komma.
Om jag inte förstör kammaren.
Ja.
Vi hittar en värld som funkar för oss.
Sen dödar jag den här jävla saken.
Okej, så den stora frågan är: Om vi tar lavendelvingarna nu
och kliver in i kammaren, fungerar det då?
Det här är långt borta.
Min gissning är att den bröt sin kvant- koppling till kammarens kraftkälla.
- Nu är det bara en låda. - Okej.
Jag antar att jag är fast här för alltid.
Vi går och äter. Camilla längtar efter att träffa dig.
Jag med. Jag är hungrig.
En säker plats där vi kan börja om.
Där folk är vänliga.
Där vi kan ha ett bra liv igen.
Från början igen.
Nej, det kan inte stämma.
Vad?
Vänta lite.
Vad är det?
Inget.
Det är bara…
Jag tror att jag har varit här förut.
Det kommer inte att funka.
Undertexter: Elsa Bigestans