LEGIST
Glumești, nu?
Mulțumesc.
- Te pot ajuta? - Arată-mi cadavrele.
E în regulă, Joel.
Ce? E ilegal să arăți ca un mort?
Keller, Mason, veniți cu mine.
Nu înțeleg.
El e agentul Mitchel MacNamara.
E cazul lui acum.
Ei bine… Scuze!
Nu e personal.
Sigur sunteți excelente.
Nu e sexism.
Mulțumesc pentru gogoașă.
Ei bine…
Apropo, ai dreptate.
Nu e ilegal să arăți ca niște morți, domnule Jason Dessen.
Și atunci? Nu sunt arestat.
Stai așa! N-am avut timp să mă familiarizez.
Să fie corect? Treisprezece Jason Dessen?
Toți cu aceleași amprente, grupă sanguină, ADN.
Curios.
ADN… Nu poți obține ADN așa repede.
Serios? Eu cred că am reușit.
- Ar putea fi falsificat. - Păi…
Dar asta? Sau asta? Sunt falsificate?
Tu ești. Tot tu!
Sigur ești tu în asta. Nu i-o arăta mamei tale.
Apropo, pleci de la premiza greșită.
Care?
Că sunt polițist.
Sau, știi tu, FBI.
Sau membru al unei agenții de aplicare a legii.
Dar îmi place o secție de poliție bună.
Mult mai…
primitoare.
Singura problemă e…
că cineva mereu ascultă.
Lucrez de obicei în închisori secrete.
Frate, ce nașpa sunt!
Dar sunt eficiente.
Cum naiba au reușit?
Ce?
Știam că sunt aproape de clonare.
Dar să trimiți o unitate întreagă. În Chicago.
Cât tupeu.
Iar cazierul lui Jason Dessen e perfect.
Cum v-au îmbătrânit?
Frate!
Scuze, nu vreau să fiu nerăbdător, dar am avut o extracție brutală,
apoi un zbor de 13 de ore într-un C-17 ca să ajung aici, deci…
e momentul tău.
Ei bine…
Am mai reținut doi Jason.
Primul care se va dovedi util nu va ajunge pe masa de autopsie.
Vă tai pe toți.
Bine, uite cum stă treaba.
Nu am toate răspunsurile pe care le vrei.
Dar te pot ajuta să-l găsești pe cel care le are.
Ăsta.
Nenorocitul ăla.
El e responsabil pentru toate astea.
Da, te ajut.
Știi ce e asta?
E o stea aurie.
Hai să-l găsim!
DUPĂ UN ROMAN DE BLAKE CROUCH
MATERIA ÎNTUNECATĂ
Nu!
De ce nu ești în pat?
Nu vreau să mă scol!
Nu e nevoie.
Trebuie să plec devreme.
Tipii ăștia se grăbesc să usuce casa.
Dar cum o să-mi beau cafeaua?
Am pus-o deja la fiert.
Da!
Ești un adevărat înger.
- Mulțumesc! - Pentru tine.
Deci…
Ce faci azi?
Biroul e închis,
așa că m-am gândit să mă apuc de acoperiș.
- Am luat niște țigle zilele trecute. - Să-l lăsăm pe weekend?
De două săptămâni tot amâni.
Știu.
Și azi-noapte a plouat în dormitor.
Nu te cățăra acolo, te rog!
Bine.
Dacă vii acasă mai devreme, n-o să fiu nevoită.
Am să încerc.
Ce zici de ora 15:00?
Parola e „răbdare”.
- Ne vedem la 15:00. - Da.
Nu urca pe acoperiș!
Fir-ar!
Nu.
Acoperișul e șubred.
Precis ți-e foame.
Da, mor de foame.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Îți aduc apă.
Bine.
În prima noapte…
parcă s-ar fi ciocnit două lumi.
Când te-ai uitat la mine…
Îți amintești?
Parcă nu mă mai văzuse nimeni…
până în acel moment.
Am fost cu tine.
În noaptea aia, în pod.
Eu m-am însurat cu tine.
Și eu l-am ținut pe Max…
în spital…
în noaptea când inimioara lui… s-a oprit.
Am fost cu tine…
în fiecare noapte și zi a vieții noastre dezordonate și frumoase.
Până în noaptea când te-am sărutat,
iar monstrul ăla mi-a furat-o.
Te-am găsit!
Uite!
Eu sunt!
Nu putem rezolva asta.
Ba da, putem.
Nu…
Am făcut o alegere.
Fă altă alegere acum.
Poți rămâne în casa asta.
Charlie nici nu trebuie să știe.
Pot să mă ocup de tot.
Cred că ar trebui să pleci.
Nu pot!
Vreau să pleci.
Stai!
- Vino aici! - Jason, vreau să pleci!
Ești soția mea! E băiatul meu!
Hei! Daniela! Hei!
N-am vrut să…
Stai!
Ce?
Nu!
Nu ții deloc la mine?
Nu…
Pleacă!
Te rog!
Nu!
Zi-o!
Zi-mi parola.
Răbdare!
Răbdare. Eu sunt.
Doamne!
Bun. Ești bine?
- Ești bine? - Da.
Bun, gata?
Aici.
Așa. Scoate-l.
Bun.
Crezi că putem rămâne?
Nu e din lumea asta.
N-o să-i simtă nimeni lipsa.
Să-l îngropăm și să ne vedem de viață.
Mă ocup de dormitor.
Mă apuc să sap groapa.
Salutare!
Scuze, n-am vrut să vă sperii.
Voiam să bat la ușă, dar am auzit un zgomot aici.
Agentul Jay Stringer.
- Ce mai faceți? - Grozav.
Bun. Pentru ce e gaura?
Vă vine să credeți? Ne-a murit câinele.
- I-auzi! - Da.
Îmi pare rău să aud.
- Da, pe toți ne-a afectat. - Da.
În fine. Cu ce vă pot ajuta?
Acum câteva ore,
s-a semnalat o mașină abandonată la o benzinărie la 400 de metri de aici.
- O știți? - Da.
Am verificat numărul
și se pare că a fost furată din Chicago acum cinci zile.
N-o să vă plictisesc cu detaliile.
Printre obiectele găsite, am găsit asta.
Multe lucruri ciudate scrise înăuntru.
Asta m-a adus aici. Pe ultima pagină e o adresă.
A dumneavoastră.
- Adresa noastră? - Da, aveți idee de ce?
Nu.
Sunteți proprietarul?
Da. De fapt… e închiriată.
- Scuze, cum vă numiți? - Bruce.
- Îmi pare bine. - Bruce Cheney!
- Da. - Îmi pare bine.
- Cine mai locuiește aici? - Soția și fiul meu.
Cum îi cheamă?
Lynn și Aidan.
- Aidan merge la școală aici? - Da, e în ultimul an.
Dar e un copil bun.
Nu cred că are vreo legătură cu asta.
Aveți buletinul la dv.?
Nu, e înăuntru.
Da, o să arunc o privire și apoi vă las în pace.
Grozav. Bine, desigur.
- Haideți! - Ce-ați pățit la mână?
Acolo.
Câinele a fost lovit de o mașină și…
E groaznic. L-am găsit lângă drum.
A trebuit să-l car înăuntru. Era…
Nu… Nici nu vreți să știți. A fost mult sânge.
Fiul dv. a suferit mult?
Da, toți suferim.
Știți ceva… Portofelul e în camionetă. Veniți!
Mâinile la vedere! Nu mișca!
Dispecerat, aici mașina 15.
Solicit imediat întăriri pe Lane Sparrow, la nr. 301,
posibil 140. Terminat.
Nu mișca!
Către toți agenții din zonă. Răspundeți, vă rog.
Lasă-l în pace!
Nu mișca.
Dispecerat, aici mașina 8. Ajungem în 10 de minute.
Trebuie să plecăm.
Da.
Ia gențile de urgență.
Urcă în mașină. Ne vedem acolo.
Fugi!
Ridică-te!
Bine!
Nu suntem oameni răi.
Îmi pare rău.
- Hei. - Tată, unde sunteți?
Suntem pe drum.
- Și cumpărăturile? - Lasă-le!
- Trebuie să plecăm! - Hai!
Hai, urcă!
PĂRINȚII M-AU TRIMIS LA CUMPĂRĂTURI. MI-AU DAT O LISTĂ ÎNTREAGĂ.
DE CE NU SE DUC EI?
NE VEDEM MAI TÂRZIU?
Haide!
Nu! Stați!
De ce e sânge pe hainele mamei?
De ce părăsim lumea asta după șapte luni,
când mergea bine?
Charlie, tu…
Nu, nu fac un pas spre cutia aia până nu-mi spune cineva ce se întâmplă!
E și viața mea!
Știu.
Ne-a găsit o versiune a tatălui tău.
A venit la noi acasă și…
l-am împușcat.
E mort?
Da.
A venit poliția și a trebuit să fugim.
Trebuie să plecăm.
Hei!
Am comandat ceai verde.
- Bună! - Bună! Mă bucur să te văd. Mulțumesc.
Nu te speria, dar e un tip ciudat acolo care se holbează la tine.
Vrei să-i spun ceva?
Mă cunoști?
Și eu am ajuns aici cu așa ceva.
Oamenii au crezut că e un Banksy.
Așa că niște copii au pregătit un clip în caz că se întoarce artistul.
Aia ești tu.
Cu câteva zile înainte să te lase aici, Jason mi-a făcut același lucru.
Ia loc.
- Ești prieten cu Jason Dessen? - Da.
Acel Jason Dessen e căsătorit cu Daniela?
Preda fizică la o facultate mică?
Iubește whiskyul, nu le are cu dansul și jocurile de societate.
- Da, e cel mai bun prieten al meu. - Fir-ar să fie!
Ce?
Jason care te-a lăsat aici,
să-i spunem „Jason 2”…
Bine.
…nu e cel cu care am venit aici.
Nu înțeleg.
Cred că am venit aici cu Jason al tău.
Cum?
Jason 2 l-a răpit pe Jason al tău
ca să-i fure viața.
Stai… Stai!
Concentrează-te pe ce vrem.
Nicio altă versiune a noastră nu poate trăi în Chicago.
Nu putem fi celebri. Nu putem fi infractori.
Bine.
- Geanta de urgență! - Fiolele!
- Te-am prins. - Tată!
Mamă!
Charlie!
- Charlie! - Ce se întâmplă?
Charlie!
Vântul a închis-o!
Bun. Împinge!
Împinge!
Doamne!
Trage, Charlie!
Trage!
Împinge!
Jason 2 te-a abandonat aici.
Da.
A zis că vrea să mă ducă pe mine, cel mai bun prieten al lui,
unde știa că-mi va plăcea.
Apoi mi-a închis ușa în nas.
Mi-a luat ceva să înțeleg că e real.
Aveam doar hainele de pe mine. N-aveam unde să mă duc, evident.
Dar m-am gândit că, dacă sora mea Camilla e în lumea asta,
mă poate ajuta.
Dar n-am calculat bine situația.
Ryan Holder din lumea asta a murit acum zece ani.
Stai!
Camilla, lasă-mă să-ți explic, te rog.
Așa că i-am spus adevărul.
M-a crezut.
M-a primit la ea.
Mulțumesc.
Ea consideră că fratele ei s-a întors ca prin minune.
Dare eu, că nu e corect.
Camilla îmi amintește de tot ce am pierdut.
Deci da, a fost foarte greu.
Camilla are un prieten cu un laborator, așa că mi-am petrecut fiecare oră
încercând să recreez drogul ăla.
- Îi spunem „Aripi de lavandă”. - Eu îi zic „Aripi de liliac”.
- O altă versiune a ta i-a dat numele. - Ce ciudat!
- Da, e ciudat. - Futu-i!
În fine, după multe luni, am obținut ceva care cred că funcționează.
În sfârșit, mă întorceam acasă, la viața mea.
Și apoi…
Au mutat cutia.
Au mutat nenorocita de cutie.
- Așa. - Ușor!
E ca și cum…
Mi-a ars casa
și toți cunoscuții mei au murit.
Dar apoi am fost trimis pe altă planetă.
Așa că nu pot vorbi cu nimeni despre asta.
Știu exact ce vrei să spui.
Din cauza lui Jason 2.
Din cauza dobitocului ăluia.
Dobitocul naibii!
Da.
Ce-ar fi să coborâm ștacheta?
Doar o lume cu un hotel, ca să nu petrecem noaptea într-o cutie.
S-a făcut.
HOTELUL MILSHIRE
- Mă duc să mă spăl. - Bine.
Ești bine?
Îmi pare rău.
Nu!
Ascultă, n-are de ce să-ți pară rău.
Deloc.
Acum reveniți în acest spațiu.
Inspirați pe nas.
Țineți.
Și expirați pe gură.
Simțiți cum vă relaxați.
Simțiți cum corpul se dilată, inspirați adânc pe nas.
Bun.
Expirați pe gură.
Acum începeți să vă întoarceți în acest spațiu.
Inspirați adânc.
Țineți.
Și expirați.
Mulțumesc, oluko.
Habar n-ai cât de mult mi-a schimbat viața.
Sandra, e o bucurie să împart acest spațiu cu tine.
Mulțumesc.
Scuze, următorul curs e abia mâine.
Știu că e foarte ciudat.
Bem ceva?
Mulțumesc.
Chiar și în momentele cele mai grele, nu mă pun cu scotch-ul.
- Are gust de foc de tabără. - Cât timp a trecut?
Uau! N-am mai băut de trei ani.
Aveam un amic căruia îi plăcea scotch-ul. M-a învățat nuanța lui.
La ce mă gândesc?
De ce eu?
Sfinte Sisoe!
E mai greu să controlez cutia decât mi-am imaginat.
Vreau să mă înveți să-mi liniștesc mintea.
Asta nu-mi răspunde la întrebare.
Am avut un partener care m-a ars.
Am lucrat împreună 20 de ani, iar într-o zi…
a plecat.
Crezi că poți avea încredere în mine?
Mereu am fost singuri, prinși într-o serie de medii.
Prea negri ca să fim acceptați de cei bogați.
Dar frații de la colț spun că vorbim prea alb.
Prea poponar, dar nu gay.
Prea încrezut, prea modest.
Ne încredem mereu în cine nu trebuie.
Suntem prea mult.
Niciodată destul.
Dar, vezi tu, noi doi nu ne vom mai ascunde.
Gata cu schimbatul codului.
Ne avem unul pe celălalt.
Și dacă mă trădezi,
cumva, în adâncul sufletului, cred că voi înțelege.
De ce faci toate astea?
Când am intrat prima dată în cutie, nu știam cum funcționează.
Dar am învățat.
Încet, dureros, de-a lungul timpului.
Am petrecut luni întregi acolo.
Am învățat multe despre mine și, implicit, despre tine.
Cutia e cel mai puternic lucru creat vreodată.
Și vreau s-o folosesc. Vreau s-o folosesc pentru a face ceva bun.
Nu doar în lumea asta, ci în toate.
Bine.
Arată-mi.
'Neața!
- Cafea? - Nu, mulțumesc.
Trebuie să plec. Tu ce faci azi?
Întâlniri despre lucruri care ar putea fi e-mailuri.
- Nu-i așa? - Tu?
Încă un pic de chimie neortodoxă.
Păcat că nu mă pasionează drogurile. Aș putea fi ca Heisenberg.
- Știi că nu-ți înțeleg referințele. - E un profesor de chimie care face meta.
Cea mai bună metamfetamină.
Și e prieten de-al tău?
E… Nu contează.
Vine și Amanda și vom merge împreună la dezvelirea din Millennium Park.
Vă apropiați?
Nu știu la ce te referi.
Eu cred că știi.
Mă gândeam că am putea lua cina toți trei. Ce zici?
Mi-ar plăcea.
Perfect!
- Gătești tu ceva? - Bine.
- Mi-ar plăcea. - Bine.
- Pe curând! - Pa!
Mersi că ai venit.
Desigur. Simt că fac parte din asta.
Faci parte.
Sigur că da.
În plus, nu prea am de lucru, clienții mei călătoresc,
și m-am despărțit de iubit, așa că…
Cum așa? Pune-mă la curent!
Ne-am chinuit să ne înțelegem nevoile.
Asta e evaluarea ta clinică?
Deci?
A fost mai greu decât mă așteptam să găsesc pe cineva cu care să mă înțeleg.
Da. Uneori simt că vorbesc altă limbă.
- Toți cei de aici sunt atât de… - Conștienți emoțional, pozitivi.
Enervant de răbdători.
Da.
- E o lume a sexului politicos. - Așa-i?
Ce se întâmplă cu ei?
Nu și-o trage nimeni aici, fac dragoste.
Vă mulțumesc că v-ați făcut timp să trăiți acest moment împreună, ca oraș.
Când acest artist anonim ne-a binecuvântat orașul cu talentul său,
am fost foarte mulțumit.
Cred că putem spune că orașul a fost intrigat de aspectul său.
Ce să înțelegem din el?
Un puzzle, un dar, un portret al necunoscutului?
Din păcate, amplasarea sa în parcul Shikaakwa nu era viabilă,
dar cum trebuia să fie artă publică, ne bucurăm să o returnăm publicului
chiar aici, în inima orașului Chicago!
Cum vi se pare?
Arată destul de bine.
Să vedem dacă găsim un loc cu Wi-Fi. Să ne căutăm.
Este The Excellent Bean pe North Kedzie și Milwaukee,
cu Wi-Fi gratuit.
Fiind clientă fidelă, Daniela Dessen,
ai credit pentru cafea gratis în contul de acolo.
Ce naiba?
De unde știi cum mă cheamă?
Abonamentul tău la lumea fără portofel Velocity
îți oferă acces la toate serviciile noastre digitale.
Ți-am putut confirma identitatea prin recunoașterea vocală și facială.
Știi cine sunt eu?
Jason Ashley Dessen, ofițer științific șef la Velocity Tech din 2015.
Tu și directorul Leighton Vance sunteți arhitecții tehnologiei Velocity.
Mulțumesc că m-ați creat.
Nu! Nu se poate!
Charlie Dessen, nu ești la ore în timpul orelor.
Conform datelor din contul tău Velocity,
le-am trimis Danielei și lui Jason coordonatele tale.
Te-am raportat și la școală.
Bun.
Bun așa.
Când o să găsim ceva mai bun?
Ultimele 24 de ore au fost cumplite.
Vom găsi o lume sigură.
Nu.
Charlie, oricât de greu ar fi,
suntem împreună și asta contează.
Haide!
Chiar dacă găsim o lume perfectă, altă copie de-a ta ne va găsi.
Charlie…
Știți că așa va fi! Se va repeta!
Nu vom fi niciodată în siguranță! Cutia aia a stricat totul!
Nu, e vina mea.
- Scumpo! - Eu am stricat totul.
Am găsit o viață liniștită.
Era o viață bună.
Am stricat totul, Charlie.
- Nu e vina ta. - Ba da!
M-am panicat când a venit acel Jason.
- Nu se va mai întâmpla. - Cum poți spune asta?
Vor mai veni și alții. Vor continua să vină.
O să distrug cutia.
Da.
Eu zic să găsim o lume potrivită pentru noi…
și apoi distrug rahatul ăsta.
Întrebarea de zece milioane de dolari. Dacă luăm Aripi de lavandă
și intrăm în cutie, va funcționa?
E foarte departe.
Cred că și-a întrerupt conexiunea cuantică cu sursa de alimentare a cutiei.
- Acum e doar o cutie. - Bine.
Înseamnă că nu mai pot pleca.
Hai să mâncăm. Camilla abia așteaptă să te cunoască.
Și eu. Mi-e foame.
Un loc sigur unde o putem lua de la capăt.
Unde oamenii sunt buni.
Unde putem avea din nou o viață bună.
Din nou.
Nu, nu se poate.
Ce?
Stați aici.
Ce e?
Nimic.
Doar că…
Cred că am mai fost aici.
N-o să meargă.
Subtitrarea: Irina Doroftei