Шегуваш се, нали?
Благодаря.
- Да ви помогна? - Покажи ми телата.
Всичко е наред.
Незаконно ли е да приличам на починал човек?
Келър, Мейсън - елате с мен.
Не разбирам.
Това е агент Мичъл Макнамара. Случаят вече е негов.
Момент.
Нищо лично. Сигурен съм, че сте отлични инспектори.
И не е сексизъм.
Мерси за поничката.
Прав сте.
Не е незаконно да приличате на куп мъртъвци, г-н Джейсън Десън.
И какво сега? Не съм ли арестуван?
Момент, нямах време да прочета доклада.
Вярно ли е? Тринайсет души с име Джейсън Десън?
С еднакви отпечатъци, кръвна група и ДНК. Любопитно.
- Не изкарват ДНК резултати толкова бързо. - Така ли? Ние го направихме.
Може да са подправени.
- И тези. - А това? Или това? Фалшиво ли е?
Това сте вие. И пак, и пак.
Този определено сте вие. Не е за пред майка ви.
С погрешно впечатление сте.
- Така ли? За какво? - Че съм полицай.
Или пък от ФБР.
Или член на друга правоприлагаща агенция.
Но харесвам полицейските участъци.
Те са много по-предразполагащи.
Проблемът е,
че някой винаги слухти.
Обикновено работя в тайни центрове за задържане.
Адски са неприятни.
Но са ефективни.
Как са го направили?
Кое?
Знаехме, че са близо до успешно клониране.
Но да създадат цяла група, и то в Чикаго…
Доста дръзко.
Биографията на Джейсън Десън е перфектна.
Как сте в зряла възраст?
Боже!
Простете, че съм нетърпелив, но се измъкнах под тежък обстрел
и летях 13 часа с транспортен самолет, за да стигна до тук.
Слушам ви.
Има още двама Джейсъновци.
Който докаже, че ми е полезен, няма да му правя аутопсия.
Ще разфасовам всички ви.
Добре, вижте сега.
Не знам всичко, което ви трябва.
Но ще ви помогна да намерите човека.
Този.
Този мерзавец.
Той е отговорен за всичко.
Да, ще ви помогна.
Знаете ли какво? Печелите червена точка.
Да го намерим.
ПО РОМАНА НА БЛЕЙК КРАУЧ
Не.
Защо не си в леглото? Не ми се става.
И не е нужно.
Но трябва да отида по-рано. Бързат да покрият къщата.
Но кой ще ми направи кафе?
- Случайно съм сложил кафеварката. - Супер!
Ти си истински ангел.
- Благодаря. - За теб.
Какво ти предстои днес?
Офисът е затворен, затова реших да почна ремонта на покрива.
Онзиден купих керемиди.
- Да оставим за уикенда? - От две седмици все това казваш.
- Знам. - А снощи в спалнята ни капеше.
Моля те, не се качвай сама там.
Добре.
Ако се прибереш по-рано, няма да ми се налага.
Сигурно ще мога.
Става ли към 15 ч.?
Паролата е "търпение".
- Ще се видим в 15 ч. - Не се качвай на покрива!
Не.
Този покрив е опасен.
Сигурно си гладен.
Умирам от глад.
- Благодаря. - Моля.
- Ще ти донеса вода. - Добре.
Първата ни нощ…
беше като сблъсък на светове.
Когато ме погледна…
Помниш ли?
Сякаш никой не ме беше разбирал
до момента,
в който се любихме.
Онази нощ на таванчето
се ожених за теб.
И прегръщах Макс с теб
онази нощ в болницата,
когато сърчицето му спря да бие.
Бях с теб всеки ден и нощ от нашия объркан, прекрасен живот.
До вечерта, когато те целунах за сбогом и онова чудовище ми го отне.
Най-сетне те намерих.
Погледни. Аз съм.
Аз съм.
Не можем да решим проблема.
Можем.
Не.
Аз избрах.
Сега избери мен.
Можем да останем в тази къща.
Не е нужно Чарли да разбира.
Ще се погрижа за всичко.
Трябва да си вървиш.
Не мога да го направя. Просто не мога!
Искам да си тръгнеш.
Чакай, чакай.
- Ела. - Искам да си тръгнеш!
Ти си моята съпруга. Това е моето дете.
Даниела!
Не исках да… Чакай!
Какво? Недей.
Нищо ли не означавам за теб?
Не.
Просто си върви.
Тръгвай!
Моля те.
Не, не!
Кажи я.
Кажи паролата.
Търпение.
Търпение. Аз съм!
Боже мой.
Така. Готова ли си?
- Добре ли си? - Да.
Готова ли си?
Ей тук.
Готово, да го изтъркаляме.
Хайде.
Можем ли да останем?
Той не е от този свят. Няма да липсва на никого.
Да го заровим и да продължим живота си.
- Ще изчистя спалнята. - Аз ще изкопая дупката.
Привет!
Ехо!
Съжалявам, не исках да ви стресна.
Щях да почукам на вратата, но чух шум отзад.
- Полицай Джей Стрингър. Как сте? - Супер.
За какво е дупката?
Представяте ли си, кучето ни умря.
- Сериозно? - Да.
- Съжалявам. - Да, всички сме съкрушени.
Та какво мога да направя за вас?
Преди два часа ни съобщиха за изоставена кола
на близката бензиностанция, знаете ли я?
Да.
Проверихме номерата, била е открадната в Чикаго преди пет дни.
Няма да ви отегчавам с подробностите.
Сред вещите, които открихме, беше и това.
Вътре са написани много странни неща.
Затова съм тук. На последната страница има адрес - вашият.
- Нашият? - Да, имате ли представа защо?
Не.
Ваш ли е имотът?
Да. Не, под наем сме.
- Как се казвате? - Брус.
- Приятно ми е. - Брус Чейни. И на мен.
- С кого живеете тук? - Със съпругата и сина ми.
- А те как се казват? - Лин и Ейдън.
- Ейдън тук ли учи? - Да, последна година е.
Той е добро момче. Не мисля, че има нещо общо с това.
Имате ли лична карта?
Не. Тоест в къщата е.
Само да я видя и повече няма да ви досаждам.
Добре, разбира се.
- Заповядайте. - Какво е станало?
Това.
Кучето го блъсна кола.
Беше ужасно. Намерихме го край пътя.
Трябваше да го внеса вътре.
Да не ви казвам колко кръв имаше.
Синът ви тежко ли го прие?
Да, на всички ни е тежко.
Портфейлът ми е в пикапа, елате.
Горе ръцете! Не мърдай!
Диспечер, тук патрул 15.
Незабавно пратете подкрепление на "Спароу Лейн" 301.
Вероятно убийство, край. Да не си мръднал!
Всички коли да се отзоват.
Остави го!
Не мърдай!
Тук кола 8. След 10 минути сме там.
- Трябва да бягаме. - Да.
Вземи чантите, качи се в пикапа и ме чакай.
Върви.
Стани.
Добре, добре.
Не сме лоши хора.
Съжалявам.
- Татко, къде сте? - Идваме.
- А покупките? - Зарежи ги.
- Да тръгваме. Качвай се. - Давай.
НАШИТЕ МЕ ПРАТИХА НА ПОКУПКИ. ДАДОХА МИ ЦЯЛ СПИСЪК.
- ЗАЩО ТЕ НЕ ПАЗАРУВАТ? - ЩЕ ИЗЛЕЗЕМ ЛИ ПОСЛЕ?
Хайде!
Не! Чакайте! Защо има кръв по дрехите на мама?
Защо напускаме този свят след седем месеца?
- Тук ни беше хубаво! - Чарли…
Няма да направя и крачка към тази кутия, докато не ми кажете какво става.
- Този живот е и мой. - Знам.
Един от двойниците на баща ти ни намери. Дойде в къщата.
Аз го застрелях.
Мъртъв ли е?
- Да. - Полицията дойде и трябваше да бягаме.
Трябва да се махаме.
Здрасти.
Взех зелен чай.
- Здравей. - Радвам се да те видя. Благодаря ти.
Не се стряскайте, но някакъв странен тип ей там ви зяпа.
Да му кажа ли нещо?
Познавате ли ме?
И аз дойдох в този свят с такава.
Мислят я за творба на Банкси.
Едни младежи сложиха камера, в случай че художникът се върне.
Това сте вие.
Няколко дни преди да ви остави тук, Джейсън направи същото с мен.
Седнете.
- Приятели ли сте с Джейсън Десън? - Да.
Познатият ви Джейсън женен ли е за Даниела?
И преподава физика в малък колеж?
Обича уиски, не го бива в танците и настолните игри.
- Най-добрият ми приятел. - По дяволите.
- Какво? - Онзи, който ви е зарязал тук…
- Да го наречем "Джейсън 2". - Добре.
Не е същият, с когото аз дойдох.
- Не разбирам. - Мисля, че дойдох с вашия Джейсън.
Как?
Джейсън 2 отвлече вашия Джейсън,
за да открадне живота му.
Момент, чакай! Недей!
Мислете за това, което искаме.
Да няма други наши версии в Чикаго.
Да не сме известни, нито престъпници.
Добре.
- Чантата! - Ампулите!
- Държа те. - Татко!
Мамо!
Чарли!
- Чарли! - Какво става?
Чарли!
Вятърът я затръшна.
Бутай. По-силно!
Боже!
Дърпай, Чарли! Дърпай!
Натискай!
- Значи Джейсън 2 просто те заряза тук. - Да.
Каза, че иска да заведе мен - най-добрия си приятел,
на място, което ще ми хареса.
Затръшна вратата и ме остави отвън.
Трябваше ми време да осъзная, че не сънувам.
Нямах нищо освен дрехите на гърба си. Нямаше къде да отида.
Реших, че ако сестра ми Камила съществува в този свят,
ще е най-безопасната възможност.
Но не прецених ситуацията.
В този свят Райън Холдър е починал преди десет години.
Чакай малко. Чакай!
Камила, трябва да ти обясня нещо, моля те.
Казах й истината.
Повярва ми.
- И ме приюти. - Благодаря ти.
Нейният брат се беше върнал като по чудо.
Но смятам, че това не е редно.
Камила ми напомня какво съм загубил.
Така че да, беше ми тежко.
Тя има приятелка с лаборатория.
Прекарвах всеки миг в опити да пресъздам опиата, който ме доведе.
- "Лавандулови криле". - Аз му казвам "Люлякови".
- Твой двойник го е кръстил така. - Адски е шантаво.
- Наистина. - Мамка му.
След много месеци създадох нещо, което според мен работи.
Най-накрая щях да си върна живота.
- И тогава… - Преместиха кутията.
Преместиха проклетата кутия.
- Давай. - Леко, леко.
Сякаш…
Къщата ми е изгоряла
и всички, които съм познавал, са умрели.
Сякаш съм на друга планета.
- И не мога да го споделя с никого. - Прекрасно те разбирам.
Заради Джейсън 2.
Заради този негодник.
Ама че гадняр.
Да.
Хайде да снижим критериите.
Просто свят с хотел, за да не прекарваме нощта в кутията.
Съгласен.
Разбрахме се.
ХОТЕЛ "МИЛШЪР"
- Ще се измия. - Добре.
Добре ли си?
Съжалявам.
Не.
Слушай, няма за какво да съжаляваш.
Не съжалявай за нищо.
За нищо.
А сега започнете да се връщате в това пространство.
Вдишайте през носа.
Задръжте и издишайте през устата.
Тялото ви се отпуска.
Почувствайте как се разширява, вдишайте дълбоко през носа.
Добре.
Издишайте през устата.
Сега започнете да се връщате в това пространство.
Дълбоко вдишване.
Задръжте.
Издишайте.
Благодаря, Олуко.
Нямате представа как променихте живота ми.
Сандра, прекрасно е да споделям това пространство с теб.
Благодаря ви.
Съжалявам, следващият сеанс е утре.
Знам, че това е много, много странно.
Да пийнем някъде?
Благодаря.
Дори в най-тежките моменти не поглеждам уиски.
- Има вкус на лагерен огън. - Откога не пиеш?
От три години съм трезвеник.
Един приятел обичаше уиски. Научи ме на нюансите му.
- Какво си мисля? - "Защо аз"?
Майко мила.
Да управлявам кутията, се оказа доста трудно.
Някой трябва да ме научи да съм спокоен.
- Не отговори на въпроса. - Имах партньор, който ме прецака.
Двайсет години работихме заедно, а един ден…
просто изчезна.
Можеш ли да ми се довериш?
Винаги сме били сами, вечно в неопределена категория.
Твърде чернокожи за другите богаташи.
А за черните на улицата сме като бели.
Куиъри, но не точно гей.
Твърде нахални, твърде скромни. Недоверчиви, но вярваме на грешните хора.
Ексцентрични.
Но не достатъчно.
Но ако сме заедно,
повече няма да се крием, няма да угаждаме на никого.
Ще се разбираме.
И ако някога ме прецакаш,
мисля, че дълбоко в себе си ще те разбера.
Защо го правиш?
Когато за пръв път влязох в кутията, нямах представа как работи.
Но научих.
Бавно, мъчително, с течение на времето.
Прекарах вътре месеци.
Научих много за себе си, съответно и за теб.
Тази кутия е най-могъщото изобретение на света.
И искам да я използвам, за да направя нещо добро.
Не само в този, а във всички светове.
Добре.
Покажи ми.
Добро утро.
- Кафе? - Не, благодаря.
Трябва да тръгвам. Какво имаш днес?
Срещи за въпроси, които могат да се решат по имейл.
- Нали? - А ти?
Още малко тайни химически експерименти.
Жалко че не съм по дрогата. Щях да стана Хайзенберг.
- Не разбирам препратките ти. - Учител по химия, прави метамфетамини.
Най-качествените.
И този производител на "мет" е твой приятел?
Не, той е… Няма значение.
Аманда ще дойде и ще отидем заедно на откриването в парка "Милениум".
Да не станахте гаджета?
- Не те разбирам. - Разбираш ме.
Хайде да вечеряме тримата. Какво ще кажеш?
С удоволствие.
- Идеално. А може ли ти да сготвиш? - Добре.
- Ще се радвам. - Добре.
- До скоро. - Чао.
Благодаря ти, че дойде.
Разбира се. Чувствам се съпричастна.
Съпричастна си, естествено.
В работата е спокойно,
клиентите ми са на път, а и скъсах с мъжа, с когото излизах.
Какво стана? Разкажи ми подробно.
Не можахме да проумеем нуждите на другия.
Това ли е клиничната ти оценка?
Да намеря някой тук, с когото чувствам близост,
се оказа по-трудно, отколкото очаквах.
Да, понякога имам чувството, че говоря различен език.
- Всички тук са толкова… - Емоционално осъзнати, позитивни.
- Досадно търпеливи. - Да.
- Светът на учтивия секс. - Нали?
Какво им става? Тук липсва яко чукане. Всички се любят нежно.
Благодаря на всички, че отделихте малко време
да изживеем този момент заедно.
Когато анонимният творец сподели таланта си с нас,
останах много доволен.
Можем да кажем, че целият град бе заинтригуван от появата му.
Какво е това?
Пъзел, подарък, портрет на непознатото?
За жалост, мястото му в парка "Шикааква" се оказа неподходящо,
но тъй като е предвидено да бъде обществено достояние,
се радваме, че го връщаме на хората точно тук, в сърцето на Чикаго.
ЛОГАН
Какво мислите?
Изглежда доста добре.
Да намерим интернет и да потърсим данни за себе си.
"Чудното бобче" на "Норт Кедзи" и "Милуоки" е с безплатен интернет.
Като редовен клиент, Даниела Десън,
имате кредит за безплатно кафе в сметката си там.
Какво?
Откъде знаеш името ми?
Абонаментът ви за света без портфейл на "Велосити"
ви дава достъп до пълния ни набор от дигитални услуги с гид.
Потвърдихме самоличността ви чрез гласово и лицево разпознаване.
Знаеш ли кой съм аз?
Джейсън Ашли Десън, научен директор на "Велосити Тех" от 2015 г.
Вие и главният директор Лейтън Ванс сте създателите на "Велосити Тех".
Благодаря, че ме създадохте.
Не може да бъде!
Чарли Десън, не си на училище в учебен ден.
Според настройките в профила ти
пратих на Даниела и Джейсън координатите на Чарли.
И те докладвах на училищния инспектор.
Така.
Добре.
Все по-хубаво, няма що!
Последното денонощие беше брутално.
- Ще намерим безопасно място. - Не.
Чарли, колкото и да е трудно всичко,
сме заедно и това е най-важното, така че не мрънкай.
Дори да открием идеалния свят, пак ще ни намери някой двойник.
- Чарли. - Знаеш, че ще продължи да се случва.
Никога няма да сме в безопасност. Тази кутия съсипа всичко!
Не, аз го съсипах.
- Скъпа. - Аз съсипах всичко.
Намерихме спокоен живот.
Беше хубав живот, но аз съсипах всичко, Чарли.
- Вината не е твоя. - Моя е.
Защото се паникьосах, когато дойде онзи.
- Това няма да се повтори. - Откъде знаеш?
- Ще продължат да идват и други. - Освен ако не унищожа кутията.
Да.
Намираме свят, който ни устройва…
и унищожавам проклетото творение.
Най-важният въпрос е, ако сега вземем "Лавандулови криле"
и влезем в тази кутия, ще се получи ли?
Много сме далеч.
Сигурно е прекъснала квантовата си връзка с основния източник на енергия.
- И сега е обикновена кутия. - Добре.
Значи ще остана тук завинаги.
Да вечеряме. Камила си умира да се запознаете.
Аз също. И съм гладна.
Безопасно място, където можем да започнем отначало.
Където хората са добри.
Където можем отново да имаме хубав живот.
Отново.
Невъзможно!
Какво?
Изчакайте.
- Какво има? - Нищо.
Просто…
Мисля, че вече съм бил тук.
Няма да се получи.
Превод на субтитрите Живко Тодоров