- Hvor er de? - Hva... Jeg leter etter familien min.
Akkurat som du.
Å ja?
Hei.
Jeg var der da du fikk dette.
Det var du som gjorde det.
Mot oss alle sammen.
Jeg er minst like smart som deg, så ikke prøv deg.
Hvor er de?
OK.
Jeg er lei for det. Jeg er så...
Faen ta deg. Jeg vil ikke ha noen jævla unnskyldning.
Si hvor de er!
Faen. Jeg vet ikke.
Å, fy faen.
Hvor er de?
Daniela fant det ut.
Selvsagt.
Det var hun som dyttet meg ned trappen. Og jeg vet ikke hvor hun er nå.
- Så jeg har ingen nytte av deg? - Unnskyld.
BASERT PÅ ROMANEN AV BLAKE CROUCH
INGEN AV DEM ELSKER DEG SOM JEG GJØR
DU VET HVOR HØYT JEG ELSKER DEG.
DET ER JEG SOM KJENNER DEG
HAN ER IKKE DEN DU TROR. RING MEG. PAPPA.
DU MÅ RINGE MEG.
HAN ER IKKE MEG. RING MEG.
Mamma.
Vi skrur dem av, OK?
DEL STEDSANGIVELSE
Da jeg kom tilbake, trodde jeg det bare var ham jeg måtte håndtere.
Jeg burde tenkt meg at det var flere.
Hvor skal vi?
Jeg vet faktisk ikke.
Kredittkort kan spores.
Og det er ingen som tar kontanter lenger.
Men selv om jeg hadde visst det, kan ikke jeg bestemme det.
Hvorfor ikke?
Fordi de kommer til å tenke på de samme stedene.
Jeg har et forslag.
Der er det.
Og du kan tilfeldigvis koden?
Familien til James tilbringer sommeren... de fleste helgene her.
- Jeg har vært her et par ganger. - Et par ganger?
Jeg tror han har vært her mer enn et par ganger.
Hvordan er rommet?
Jeg skulle ha beskyttet henne.
Charlie...
Det er jeg som skulle ha beskyttet dere.
Ingenting av dette er din skyld. Du forstår det?
Er de faren min alle sammen?
Både ja og nei.
Så hva gjør vi nå?
Vi finner ut av det...
...når vi har fått litt søvn.
Hei.
Vil du være i fred?
Jeg kan ikke forestille meg hva du har sett.
Hva du har måttet gjøre.
For å komme hjem til oss.
Jeg vil...
...at det bare skal være så enkelt som at du er hjemme igjen...
...og alt blir som før...
Men de andre er også hjemme.
Hvor skal jeg begynne?
Det blir vel som etter Max.
Vi må bare videre på et vis.
SAMMENBLANDING
VELKOMMEN HJEM, DEN EKTE JASON DESSEN
DET ER 44 AKTIVE DELTAKERE
JEG HAR SETT NOEN AV DERE UTENFOR HUSET.
JEG VET DET ER FLERE AV DERE.
DET ER FLERE ENN "NOEN".
DE ER IKKE HJEMME LENGER.
HAN MÅ HA TATT DEM MED SEG.
DE KRASJET. DE ER BORTE NÅ.
HVEM GJORDE DETTE?
EN AV RAMBOENE.
JEG SJEKKER SYKEHUSENE.
HVILKEN BIL KJØRER DE?
HAR DELT EN VIDEO
Ingen av dere har opplevd det samme som meg.
Dere fortjener det ikke.
Vi kan jo ikke få dem, alle sammen...
Så spørsmålet er hvem som blir sittende igjen alene.
Hva om vi prøver delt omsorgsrett?
VIL DU SAMARBEIDE MED MEG?
VI KAN TA DE ANDRE OG SÅ FINNE EN LØSNING.
VIL DU SAMARBEIDE MED MEG?
KAFFEN ER KLAR. JEG ER PÅ STRANDEN
I begynnelsen føltes det bra med ham.
Det var som om vi var tilbake der vi begynte.
Men han var ikke mannen min.
Han bodde sammen med oss.
Delte seng med meg.
Det er alt jeg vil si nå.
Jeg er lei for det.
Jeg elsket livet vårt.
Men det hendte at jeg tenkte: "Hva om?"
Ikke hele tiden, men iblant.
Den andre versjonen av Jason er,
til en viss grad, meg.
Så mine betenkeligheter fins også i ham.
De førte ham til denne verdenen.
Det er ikke din skyld.
Jeg møtte en versjon av deg som aldri giftet seg med meg.
Å ja?
Hva gjorde jeg?
Du var kunstner.
Jeg møtte deg på vernissasjen av den siste utstillingen din.
Du bodde i en kul loftsleilighet og...
...du hadde mange venner.
Ingen barn?
Nei.
Var jeg lykkelig?
Hun spurte det samme om deg.
Ingen hotellrom, ingen flybilletter, ingen Airbnb,
ingen leiebiler, men så kjøper han bensin i Schaumburg.
Og de tar ut $500 i minibanken.
Hvor dro han?
Kom igjen, dette bør du klare å finne ut.
De stedene han ville valgt, vet du også om.
Så du tar ikke valget for det blir for åpenbart.
Og jeg kjenner Daniela for godt.
De lar Charlie velge.
Faen ta.
Kan det hende dere ikke har slått av telefonene deres?
Hvor er telefonen min?
Den du tok under togskinnene.
Hvor er telefonen min?
Hvor er den?
Hør her, skjær meg løs.
- Så hjelper jeg deg med å finne den. - Jeg kan heller bruke kniven på deg.
Nei. Se.
JEG PRØVER Å FÅ TAK I DANIELA. ALT I ORDEN?
Har deg.
KAN JEG FÅ BILEN I DAG?
Beklager...
BEKLAGER AT JEG IKKE HAR SVART. HVOR ER DU?
JEG KAN FORKLARE OG KOMME MED BILEN NÅ.
Vi må se til Charlie.
Daniela?
I går kveld fant jeg et meldingsforum
med mange hundre ulike Jason-versjoner som har kommet seg hit.
Hva sa de?
Selv om noen av dem er ødelagt på sinnet, elsker de familien sin.
De vil ha dere tilbake.
En av dem hadde et forslag.
En slags loddtrekning.
En av oss får bli her sammen med deg og Charlie.
Og alle de andre må dra.
Han som foreslo det, tapte nettopp loddtrekningen.
En annen foreslo delt omsorgsrett.
Oi.
Et mareritt i alle høytider.
Hei.
Hva skjedde med deg?
Hva som skjedde?
Ja.
Etter at du kidnappet meg,
levde ut den sjuke pappafantasien din med sønnen min
og voldtok kona mi?
Det skal jeg fortelle deg. Din Daniela er død.
Hva?
Hvordan?
Det var min skyld.
Egentlig...
...så var det din skyld.
For jeg ante ikke hva slags folk du samarbeidet med.
Dawn drepte henne i et forsøk på å hjelpe meg.
Og Leighton bestilte drapet på Ryan.
Og så er det Amanda...
...som du sviktet.
Hun hjalp meg med å flykte i kuben, og hun var forvirret,
desorientert og redd.
Og som du vet, er det ikke slike følelser man skal ha når man åpner en dør.
Den sjette døren vi åpnet, var til en stor skog.
Vi gikk ut for å ta en titt.
Og...
Det hadde visst vært brann. Alt var svidd.
Forkullet.
Det begynte å blåse, og trærne falt rundt oss.
Og en grein falt ned og...
Jeg fikk en i hodet, og en stor grein gikk bare...
...rett gjennom henne.
Naglet henne til bakken.
Det var ingenting jeg kunne gjøre.
Annet enn å sitte der til alt var over.
Det tok to døgn.
Er det hennes?
Amandas?
Hun ville gjort hva som helst for deg.
Hundre prosent. Hva som helst.
Vil du se hva mer du har ødelagt?
Ja, og sånn fortsetter det.
Jeg trodde...
Hva trodde du?
Det spiller ingen rolle.
Se på meg.
Jeg vil gjerne vite det.
Jeg trodde...
Jeg trodde at...
...du skulle elske livet mitt.
JEG KOMMER. ER DER OM 10 MINUTTER.
Hva mer?
Brooke og Drew er sammen.
Så synd.
Det lukter godt.
Ja, jeg fant gammel pannekakemiks og en boks med kondensert melk.
OK. Det blir nok bra med gamle pannekaker.
- Hva har jeg gått glipp av? - Jeg oppdaterer meg på familien Dessen.
Apropos.
Hva skjedde med utstillingen du jobbet med?
Don Kurt hos Art Space fikk den.
Dette går jo kjempebra.
Noen gode nyheter?
Du ga meg en bil i bursdagsgave.
- Ja, jeg hørte det. - Og bra Blackhawks-billetter.
Nye skateboards.
- Iskrem med nøtter. - Hva?
Ja, du holdt på å ta livet av meg.
Helt seriøst. Du kunne ikke bruke EpiPen.
Han visste ikke om allergien.
Ja.
Ikke Max heller. Han kom ikke til treet.
Han er en kødd.
Kaffe?
- Gjerne. - Ja? Samme?
Disse her får meg til å tenke:
"Hva er så flott med ferske pannekaker?"
- Hvorfor er du sånn? - Det var nydelig.
- Takk. - Takk for frokosten.
Vær så god. Men hva er planen?
Vet ikke ennå. Bare at vi må reise i morgen.
Hvorfor det?
Vi er husokkupanter og tyver.
Har du tatt noe?
Elsker at du tenkte på meg med en gang.
Du stjal jo bilen til bestevennen min.
Hun lot meg låne den.
Virker ikke som du har tenkt å levere den tilbake.
- Kanskje vi trenger den. - Hvor skal vi?
Vi jobber med saken.
Hallo?
Daniela?
Charlie?
Hallo?
Charlie?
Hallo?
Jason?
Jeg vet at dette virker veldig merkelig...
Men for Danielas skyld må du gjøre noe for meg.
Hva da?
Kan du spore bilen din?
- Kan du det? Spore bilen din? - Ja.
Har du gjort det?
Nei. Jeg tenkte ikke på det.
- Ja vel. Få telefonen din. - Det kan du drite i.
Blair, gi meg telefonen.
Jeg skal ikke gjøre deg noe.
Bare gi meg den jævla telefonen.
Blair, få den!
Greit.
- Sett deg. Nå! - Ja vel. Ja.
Så...
...hva i helvete er det som foregår?
Hvor er de?
De andre virkelighetene.
Tenk deg at du er en fisk som svømmer i en innsjø.
Og for deg er innsjøen hele universet.
Men så en dag
stikker noen hånden nedi og drar deg ut,
og du innser at det du trodde var hele verden, bare er en innsjø.
Så får du syn på en annen innsjø og trær
og himmelen der oppe.
Og da forstår du at du er...
At vi alle er en del av en mye mer mystisk virkelighet
enn vi noen gang kan forstå.
Så de er bare rundt oss,
og vi kan ikke se dem?
De er her.
Så nær, bare mikroner unna.
Hadde bevisstheten vår vært mer flytende, kunne vi rukket hånden ut og tatt på dem.
Var det noen verdener...
...der du fikk lyst til å bli værende?
Der ute i kuben var det nesten...
...nesten så jeg mistet håpet om å finne veien hjem.
Det var en verden jeg tenkte jeg kunne blitt lykkelig i.
Men du kom hjem.
Angrer du?
Ikke ett øyeblikk.
ALLE VET VEL HVA DE MÅ GJØRE?
JEG VIL IKKE TENKE PÅ DET.
JEG SÅ TO AV OSS I HUSET.
JEG LURTE PÅ NÅR NOEN VILLE AVSLØRE HAM.
Et spørsmål til.
Kom inn. Vi sitter og prater.
Nå føles det som dere skal legge meg.
Er du for stor for å bli bredd over?
Takk for at du tok oss med hit.
Dette er skremmende saker, men du takler det med stort mot.
Veldig stolt av deg, kompis.
Natta, lillegutt.
God natt.
Ja vel.
Husker du da vi møtte hverandre?
Det kunne vært hvem som helst.
Men det var deg.
Og av alle sammen var det deg.
Jeg åpnet forumet og leste.
Jeg sa at vi hadde tatt et valg.
Jeg vil ikke ha loddtrekning.
Jeg velger deg.
Å, faen.
Hjelp.
- Hvem har gjort dette? - En av oss.
Hvor mange er det her?
Kommer jeg til å dø? Jeg vil ikke dø.
Hvor mange?
Hent Charlie.
Hvor er Charlie?
Hei!
Å, faen.
Vær så snill...
- Var det et skudd? - Hysj! Hent Charlie, og møt meg nede.
Hei.
Slipp den.
Slipp den, sa jeg.
Hør på meg.
Stopp.
Er de ovenpå?
Ja.
Kle av deg.
Nå. Jeg sier det ikke igjen. Bare...
Kom igjen.
Alt sammen.
Har dere et kodeord?
Ja.
Si det.
Hvor mange har du drept?
Vet ikke.
Kodeordet.
OK, jeg skal si det.
Det er...
Daniela, ta med deg Charlie og dra. Dra!
Ikke uten deg.
Jeg skal ikke hindre dere.
Det var ikke derfor jeg kom.
Det var jeg som bygde kuben.
Det er jeg som er skyld i alt dette.
Jeg er så lei for det.
Charlie!
Faen.
Hvordan fant du oss?
Blair hadde en sporingsapp på telefonen.
Og hvordan fant de andre deg?
En av dem satte denne på Hondaen.
Jeg skjønte det ikke før de andre dukket opp.
De fulgte etter meg.
Hva faen?
Dere må vekk herfra.
Den står utenfor.
Vær så snill. Jeg prøver å hjelpe dere.
Vis hvor den står.
OK.
Jason.
Denne er din.
Kjør!
Daniela! Charlie!
Ned!
Er dere like hele?
Tror ikke noen kom etter oss.
Hva gjør vi nå? Vi har ingen steder å dra.
Jeg tror han la igjen noe til oss.
Hvor mange er det?
Vet ikke. Førti?
En veske også.
Han tok med Max.
Og denne her.
SPILL BESKJEDEN
Da jeg gikk inn i kuben, angret jeg på så mye.
Og så en dag kom jeg til en verden
og fant en familie som var blitt til
etter et valg jeg selv ikke hadde turt å ta.
Jeg brant av misunnelse.
Først trodde jeg det bare handlet om deg, Daniela.
Og selv om noe av det gjorde det,
innså jeg at det jeg egentlig prøvde å stjele,
var valgene du tok, Jason.
Mest av alt valget om å gi rom i livet ditt
til noen andres behov og drømmer.
Jeg tror det er en del av oss... meg...
...som har vært redd for kjærligheten.
Hele livet har jeg latt denne frykten styre.
Men du klarte å frigjøre deg fra den og ga deg selv et fullverdig,
kaotisk og vakkert liv.
Det fins ingen unnskyldning god nok for det jeg har gjort.
Denne verdenen er ikke lenger trygg for noen av dere.
Jeg er sikker på at dere kan finne et nytt hjem fordi...
Dere har opplevd ting jeg ikke kan forestille meg,
som har formet dere til perfekte puslebrikker
som bare passer i hverandre.
Må vi gjøre dette?
Vi kommer til å måtte leve i frykt her.
Hun har rett.
Vent.
Se, der er de.
Hei. Se, Daniela.
Det er ham.
Hvor skal han?
De er her.
Vi kom ikke for å stoppe dere.
Vi vet at for å få leve et normalt liv, må dere bort fra denne verdenen.
Ja. Han har rett.
Vi kom for å ta farvel.
Jeg er lei for det.
Jeg vil bare at du og Charlie skal ha det trygt.
Ja.
Og du...
Pass godt på dem.
Ja.
Nei, nei! Hvorfor får han dem?
Det handler ikke om ham.
Det handler om hva hun vil og hva som er best for sønnen vår.
Slipp dem forbi.
Nei.
Slipp dem forbi!
Flytt dere!
Slipp dem forbi!
Charlie.
Daniela.
Kjenner du meg?
Nei.
Men jeg har lett etter deg.
Tekst: Trine Haugen