BASERT PÅ ROMANEN AV BLAKE CROUCH
Fant du ham?
Er han uskadd?
Hva? Hva skjedde?
Men herregud, Leighton.
Faen!
Faen.
Jeg påtar meg skylden for det som skjedde.
Hører du det, Jason? Jeg påtar meg skylden.
Du kom tilbake, og vi var ikke forberedt.
Ikke forberedt på at du skulle være så...
...dårlig som du er.
Jeg vil ikke bruke belter.
Men så lenge du er en fare for deg selv og andre, må det bli sånn.
Var det deg...
Var det du som sendte den kvinnen til Danielas leilighet?
Jeg prøver bare å hjelpe deg til å huske hvor genial du er.
Og det utrolige du har skapt.
Drit og dra.
Takk.
Hva er dette?
Det er vin.
Jeg bestilte en flaske til. For den var så god.
Ja, den var nydelig.
Og den kostet hundre dollar.
Hva da?
Det føles som du prøver å få meg til sengs.
Jeg prøver helt klart å få deg til sengs.
- Jaså? - Ja.
OK, men den forførelsesgreia,
det var en stund siden.
Ikke misforstå. Det er fantastisk.
Bare fortsett, men...
Hei, hei!
- Å, herregud. - Jeg kan ikke bli.
Mike henter bilen, men jeg så dere to turtelduer og ville bare si hei.
Hei. Det er jeg glad for. Godt å se deg.
- Gleder meg til i morgen. - I morgen.
- Hva skal vi ha med? - Bare dere selv.
Perfeksjon, altså.
- Ja vel. Vi ses. - Ha det.
Ja. Vi ses.
Hva...
- Barbara? - Ja, Barbara.
- Hva skjer i morgen? - Vi har middagsselskap.
Hjemme?
Ja, vi ble jo enige om det.
- Du hadde glemt det. - Ja.
- Nei, vent... Jo.
- Ja. - Ja.
Hvem er det som kommer?
Han kommer straks.
Dette var bestefars kontor. Jeg har latt det stå akkurat som det var.
Jeg er førstebetjent Mason.
Leighton Vance. Hyggelig.
Drev familien med luftfart?
Han grunnla Velocity for 52 år siden.
Bygde jetmotorer.
Er det deg og ham?
Foreldrene mine døde da jeg var liten. Han oppdro meg.
Bli med meg.
Jason Dessen. Han jobbet her i...
Åtte år.
Og når så du ham sist?
Det er over et år siden.
En dag kom han ikke på jobb, og ingen har sett ham siden, så vidt jeg vet.
Vil du ikke ha kaffe? Vann?
- Nei, ellers takk. - OK.
Jeg snakket med politiet da Jason ble borte.
Hva driver dere med her?
FoU.
Hva betyr det?
Forskning og utvikling?
Nei, jeg vet hva det står for.
Men hva lager dere?
Transistor-baserte silikon-kvantebits til kvanteprosessorer.
Vanskelige ord.
Vet du,
det var en kvinne også. Blair Caplan. Hun jobbet også her, ikke sant?
Ja. Blair.
Ja, hun forsvant.
- For halvannet år siden? - Ja. Det...
Det var tøft for alle her.
Tilhørte hun og Jason samme gruppe?
Nei, Blair jobbet med prosessforbedring.
Hva handler dette om?
Jason Dessen oppsøkte John of God for tre døgn siden.
Hva?
Visste du ikke det?
Nei. Nei, det visste jeg ikke.
Er han uskadd?
Uvisst.
Han forlot sykehuset før jeg kom.
Men han skal ha blitt sett på en kunstutstilling senere samme kveld.
Jeg tenkte kanskje han hadde tatt kontakt.
Med meg? Nei. Skulle ønske han hadde gjort det.
Vi prøver å finne ham.
Jøss.
Ifølge min forgjengers notater
hadde han et forhold til en annen ansatt da han forsvant.
Ja.
Dr. Amanda Lucas.
Er dr. Lucas på jobb i dag?
- Hvordan gikk det? - Hvordan det gikk å lyve for politiet?
Helt topp.
- Dawn sa hun ringte politiet. - Så da skjøt hun?
Demp deg.
Leighton.
Jeg ba henne ta dem med hit. Jeg visste ikke at hun skulle...
Hun er ustabil og nekter behandling for PTSD.
- Amanda. - Jeg advarte mot å ansette henne.
Nok! Nok.
Helvete.
- Spurte hun om Blair? Etterforskeren. - Selvsagt gjorde hun det.
Politiet ser snart sammenhengen mellom Jason, Blair og alt sammen.
Da vet du hva som skjer.
Da mister vi alt vi har jobbet for.
Kuben har vært operativ i halvannet år.
- Jeg taper en milliard. - Drit i det!
Jaså? Drit i milliardene mine?
Vi har fire savnede. Og nå Daniela Vargas.
Men han fant veien tilbake.
Hvordan i helvete klarte han det?
- Hva skjedde med ham? - Kanskje superposisjon gir hjerneskader.
Så han mistet hukommelsen? Glemte hvem han var?
Jeg vet ikke.
Det var derfor jeg ville teste mer. Det er så mye vi ikke vet.
Hei.
OK.
Hjelp meg med å huske.
Hei, kompis.
- Jeg har med klær til deg. - Takk.
Hør på meg.
Jeg bare lurer.
Hvorfor stakk du av?
Jeg var redd.
Og da dro du til Daniela?
Hun er... Hun var en gammel venn.
Jeg ville bare finne noen jeg kunne huske.
Det er alt.
Fortalte du henne eller noen andre om oss?
Jeg vet ikke hva vi gjør her.
Og du og jeg. Du sa vi var gode venner.
Hva er det egentlig som er så hemmelig her,
som er verdt å drepe noen for?
Jeg mener, for noen av oss.
Det er ikke det.
Alle her har gitt alt de har, for arbeidet ditt. Alt.
Og alle her ville ofret livet for å beskytte det.
Du også.
Særlig du.
Ville jeg?
Du har glemt hva vi har skapt.
Så vis meg.
- Navn? - Leighton Vance.
Tast kode.
Godkjent.
For lenge siden prøvde jeg å bygge en liten kube
som kunne sette en aluminiumnitrid-skive i superposisjon.
Og skape det Schrödinger hadde tenkt for...
- ...katten sin. - Det stemmer.
Så du husker gjennombruddet.
Da du begynte å skalere opp?
Nei, jeg ble aldri ferdig.
Jeg klarte ikke å skjerme kuben fra miljøet utenfor,
og tilstanden av superposisjon kollapset.
OK. Så minnene er borte fra før du fikk Pavia-prisen.
Er dette en type legering? Det kan da ikke være løsningen.
Jo.
Jason, du oppdaget så mye mer.
Under legeringen er det et lag med adaptiv beskyttelse du har utviklet.
- Adaptiv? - Ja.
Adaptiv. Faen. Der har vi det.
Smarte materialer som genererer felter
og fjerner alt av stråling og lys som vil trenge inn.
Som verdens mest avanserte hodetelefoner.
Det stenger ute all støy på utsiden.
Og sender ut et kraftig magnetisk felt.
Hva er det der inne?
Foreløpig er du den eneste som har kommet tilbake.
Var det andre? Hva skjedde med dem?
Vi vet ikke. Man kan ikke gjøre opptak der inne.
Hvor mange var det?
Tre.
Hvordan har dere klart å skjule tre savnede personer?
Den første var en ansatt.
Da Blair ikke kom tilbake, begynte du å snakke om å være nestemann.
Vi prøvde å få deg fra det, men du følte ansvar.
Sa at du hadde bygd kuben.
At du selv måtte finne ut hvordan den fungerte.
Og hva skjedde etter at jeg forsvant?
Vi søkte etter frivillige. Anonymt.
Hadde de noen som helst anelse om hva de meldte seg til?
Etter hvert.
Vær så god.
Og poff, så var du vekk.
Helt til for tre dager siden.
Hvilket jeg vil?
Ingen grenser, lillegutt.
- Vi kan si det er en tidlig bursdagsgave. - Episk.
OK.
- Blir det det? - Ja.
Det er litt dyrt. Er det greit?
- Det er stilig. - Ja.
Hva annet trenger du?
Slå deg løs. Kom igjen.
Spiser du med oss i morgen kveld?
Aldri i verden.
Har du ikke lyst til å treffe, Barbara og Mike?
Hvem?
- GG og Marcus kommer også. - Å ja.
Den nye båten deres er temmelig fet.
Charlie, hva heter Blair til etternavn? Jeg kommer ikke på det.
- Vent, hva da? - Blair. Etternavnet...
Jeg må sende e-post til alle.
Caplan, tror jeg. Takk.
Caplan.
- Får jeg komme inn? - Ja da.
Ser du på arbeidet ditt?
Det er som om man har glemt alt om seg selv,
og så får man lese sin egen biografi.
Så du husker meg virkelig ikke.
Da får jeg ta det fra begynnelsen.
Amanda Lucas.
- Hva slags stilling har du? - Jeg er psykiater.
Bare for laboratoriet her?
Jeg trener kubepilotene.
Hva slags trening?
Mental forberedelse på tøffe miljøer.
Følelelsesregulering. Hyperfokus.
Jeg ledet forsøk på Lavender Fairy,
medikamentet Ryan skapte.
Du sa at vi bodde sammen.
I over et år.
Til og fra.
Den dagen jeg ble borte...
Hva skjedde den dagen?
Vi...
Vi våknet den morgenen,
og jeg kunne merke at noe plaget deg.
Du hadde truffet en ekskjæreste kvelden før.
Du sa alt var bra. Jeg sa jeg ikke trodde deg.
Jeg visste du kom til å gjøre noe, bare ikke hva.
Da jeg var ferdig i dusjen...
...var du borte.
Det må ha klikket helt for meg.
Hva kan det ellers være?
Ekstremt stress kan utløse psykogen amnesi.
Uvanlig hukommelsestap uten noen strukturell hjerneskade.
Tenk om jeg ikke er den jeg tror jeg er?
Og alle disse tankene bare er, som du sa,
et resultat av traume
eller hjerneskade etter å ha jobbet her eller å ha vært i kuben.
For disse tankene og papirene er... Det er meg.
Og klærne og disse her.
De er ikke mine, men de kunne like gjerne vært det.
Så...
Hva om...
...jeg ikke er meg? Jeg er den alle rundt meg tror jeg er.
BLAIR - D SIN VENNINNE, ADVOKAT
Ta imot gjestene. Jeg må skifte.
Din tur. Straks tilbake.
GG og Marcus, Barbara og Mike.
Skål.
- Hvordan har du hatt det? - Kan ikke klage.
Og du elsker sikkert å være advokat.
Å ja da. Ja, jeg liker å være advokat.
- Hva er det du... Det er greit nok. - Ja.
Godt å se deg.
Godt å se deg også.
- Du ser godt ut. - Takk.
- Jeg skal bare hilse på alle. - Ja, klart.
Ja. Vi ses etterpå.
Jeg har alltid villet se Fiji.
Snorklingen var helt overveldende. Jeg vil tilbake, vil ikke du?
Jeg kunne bodd der.
Akkurat. Skjønner.
Og Charlie... Takk. Vil han fremdeles på kunstskole?
Han sier så.
Og hva med Connor? Han går vel siste året nå?
Ja. Connor driver oss til vanvidd.
Han stryker i to fag. Jeg tror ikke han kommer inn på universitetet.
- Og tenk deg hvordan Mike tar det. - Ikke så bra?
Ikke stritt imot.
- Hvem er det? - Bare godta det.
- OK. - Ta det inn. Hei, kompis.
- Hei. - Hei.
Daniela inviterte meg, så...
Ja, ja.
- Vil du ha en drink? - Jeg venter litt, men takk.
OK, og du vil vel ha cola uten sukker.
Kunne drept for en. Du kjenner meg. Kan jeg få? Har dere det?
- Hallo. - Hei. Der er hun.
Gud, så godt det lukter.
- Det er biff Wellington. - Hva?
- Trenger du hjelp? - Nei, det går bra.
Greit.
- Det er så godt å se deg. - Godt å se deg også.
Jeg var midt i en samtale. Vi ses.
Noe så frekt å hygge seg med andre.
Hei.
Jeg vil gjerne...
...få be om unnskyldning nok en gang. Jeg skulle ikke ha ringt Daniela.
Nei da. Bare glem det.
Alt i orden?
Ja. Ja, alt i orden.
Hva?
Du ser godt ut.
Hører du har sett på gamle papirer.
Noe som virker kjent?
Ikke?
Synd.
Vet du hva jeg tror?
Jeg tror at du ikke husker noe fra livet ditt fordi det aldri var ditt liv.
Vi skal fullføre det vi begynte på.
Jeg skal stille noen spørsmål. Og nå vil jeg ha sannheten.
- Jeg snakker sant. - Nei.
Daniela Vargas fikk sannheten.
Og Ryan Holder.
Si hva du sa til Ryan. Og hun du trodde var din kone.
Du er en svindler.
En versjon av den Jason vi er så glad i.
Hvor kommer du fra?
Og hvor er vår Jason?
Hvordan brukte du kuben for å komme hit?
- Så nå... - Ja, den nye leiligheten.
Jeg må bare vente og se om jeg får den.
- Jeg elsker Bucktown. - Jeg òg.
Og jeg sparer 25 minutter til og fra jobb.
Og så er det rett ved Map Room.
Chicagos beste ølbar. Uten tvil.
Underjordiske huler du kan bade i.
- Har du hørt det? - Nei.
- Det er helt utrolig. Jason? - Ja?
Hva het hotellet vi bodde på?
Hvilket...
Du husker thanksgiving i fjor, det hotellet vi var på da.
Du var helt besatt av det. Hva het det?
Mahekal.
Mahekal var det.
Det var helt nydelig. Vi elsket det.
Hvor er vår Jason?
Å nei, nå begynner det. Følg med.
Takk for at dere ville komme.
Hvor er vår Jason?
Skål for min fantastiske kone Daniela som lagde den nydelige maten.
- Jeg fortjener deg ikke. - Det er sant.
- Dere, altså. - Men det er jo sant.
Jeg vil heller være her sammen med dere
enn med alle de beste i verden.
Nei. Jeg visste det.
- Ganske bra. - Jeg elsker deg.
Dawn.
Jeg har bare gjort det jeg måtte.
Jeg har gjort mine feil, men...
Jeg ønsket ikke å skade noen.
Jeg ønsket ikke noe av dette.
Jeg har nøkkelen til kuben, men vet ikke hvordan den skal brukes.
Det gjør meg sprø.
Jeg kan ikke hjelpe deg.
Jeg vet ikke.
Bror. Du må gi meg noe bedre.
Alle i kuben forsvinner, og vi ser dem aldri igjen.
Det kan være en helt utrolig opplevelse der inne. Eller et mareritt.
En versjon av deg har bygd kuben, og du må ha en følelse av hvordan den fungerer.
Vær så snill, Jason. Dette er viktig, ikke bare for meg, men for alle.
- Hvorfor? - Hvorfor?
Tenk om det fins en verden der kreftgåten er løst? Klimakrisen. Fattigdom.
Sosial urettferdighet. Sult.
Tenk om vi kunne hentet kunnskapen til vår verden.
Alt går til helvete her.
Så Jason, jeg spør deg én gang til.
Hvordan fungerer den?
Du går inn i kuben.
Du lukker døren.
Og du snurrer rundt og krysser fingrene.
Jeg vet da faen.
Gud.
Å, faen.
Hva er dette?
Du var fantastisk i kveld.
Er du full?
Bare...
Sikker på at alt er bra?
Ja da.
Lover du at du ville sagt ifra?
For de siste dagene har vært annerledes.
De har vært så fine.
De har vært annerledes.
Nei. Faen.
Nei! Faen!
- Ryan! Hjelp! - Hei.
Kom hit. Kompis. Å, gud.
Kom hit. Å, herregud. Hva er det som skjer?
Jeg er så lei for det. Jeg tror dette var min skyld.
Leighton ringte meg, og jeg ringte tilbake etter Danielas greie.
Det er...
- Det var sånn de fant meg. - Unnskyld. Jeg visste det ikke.
Jeg skjønner ikke hva som skjer.
- Ryan. - Hei.
- Ryan. - Hva?
De drepte Daniela.
Hva?
De brøt seg inn i leiligheten. Og de skjøt henne bare.
Hun er død.
Fordi jeg ringte.
- Dette er min skyld. Min skyld. - Nei, nei. Hør på meg.
Å, faen.
Dette er ikke din skyld, OK? Det er min skyld.
Det er min skyld. Jeg bare...
Jeg skulle aldri ha dratt dit.
Bror, jeg må vite det.
Hva jobbet du med på Velocity?
Du er brikken som mangler, Ryan.
- Jeg må bare vite hva det var... - Du...
Du ba meg skape et medikament
som kunne endre hjernens kjemi i prefrontal cortex.
- Endre den? Hvordan? - Ja.
Ved å bedøve enkelte områder i en time.
- Hvorfor? Hva skulle det brukes til? - Det ville du ikke si!
Jason, jeg jobbet i blinde,
og du sa bare ifra når jeg nærmet meg blinken.
Jeg er ikke den du tror jeg er.
De ville sette et menneske i superposisjon.
Teoretisk sett er det umulig.
Fordi bevisstheten ikke tillater at det skjer.
Ryan. Den ville gjort observasjoner, som ville ført til dekoherens.
Men hvis det var en...
Hvis det var en mekanisme i hjernen som gjorde det.
- Observatøreffekten. - ...effekten.
Medikamentet mitt hindrer hjernen i å skape sin egen dekoherens.
Det er det det er.
OK, men den det vil ikke virke på de som observerer oss.
Det er der kuben kommer inn.
Hva? Hvilken kube? Hva snakker du om?
Kuben!
I rommet er det en hangar.
- De har en kube, og det er en port. - Du...
Ryan.
Kan du bli med oss?
Du vet...
...da jeg kom sent hjem fra Ryans feiring her forleden?
Ja.
Da jeg gikk fra baren, hadde jeg hodet et helt annet sted.
Jeg tenkte på jobbtilbudet fra Ryan.
Jeg følte meg litt deppa og gikk bare rett ut i veien.
Og en drosje holdt på å smøre meg utover fortauet.
Og jeg vet ikke om det var fordi jeg så livet passere revy...
...men etterpå har jeg følt meg så levende.
Endelig ser jeg livet med kraft og klarhet.
Og alt jeg har å være takknemlig for.
Deg. Spesielt deg.
Jeg forsto at jeg har vært redd for å leve livet slik jeg ønsket.
Jeg skal slutte å være redd.
Du må bli med meg. Jeg skal få deg ut.
- Hva? Kameraene. - Jeg har skrudd dem av. Kom.
Hva med Ryan?
Jeg er lei for det.
Vi må ut.
Hvorfor hjelper du meg?
Jeg vet ikke om jeg kan gjøre opp for det vi har gjort,
men jeg må prøve.
Vent der.
Kom.
Hva skjer nå?
Vi må komme oss forbi nattevakten.
Denne heisen er eneste vei ut. Kom.
Faen!
Dawn!
Hva gjør vi nå?
Jeg tenker. Faen.
Kommer vi oss ut herfra?
Faen.
Kuben.
Hva? Kuben?
- Navn? - Amanda Lukas.
Tast koden.
- Avvist. - Faen.
- Navn? - Amanda Lucas.
Avvist.
- De har fjernet klareringen min. - Vent.
Navn?
- Jason Dessen. - Tast koden.
Kom igjen.
Godkjent.
Jason, stopp!
Inn i kuben.
Amanda, nei!
Fort!
Kom igjen.
Kommer de seg inn?
Tror ikke det. Den skal være låst i tre minutter.
Sett på klokken.
Og så da?
Da må vi være borte.
Vi?
Du kan ikke bli med.
De skjøt på oss.
Bare forklar at jeg tvang deg med.
Det hjelper ikke. Leighton tilgir ingen.
- Å, gud. - Vi skal ha en dose av dette.
Brett opp ermet. Ta på denne.
OK, bra.
Jeg må sette den i albuen.
Når jeg er over blodåren, lyser det grønt.
Hva er det?
Beklager. Gikk det bra?
Jeg vet ikke hvordan kuben fungerer.
Da er vi to.
Jeg må hjem til familien.
- Hei. - Nei.
- Jeg gjør det. - Nei.
- Jo. - Du er ikke...
Jeg er en superskarp etterforsker.
- Og nå gjør jeg det. - Nei.
Og gjør det. Ja, jeg gjør det. OK...
Miss Scarlett er på kontoret
med kniven. Tror dere ikke på meg?
Les og gråt, bursdagsbarnet! Les og gråt, Charlie!
Nettopp. Klare?
- Pokker ta! Nei! - Alltid! Hver gang!
For helvete.
Tekst: Trine Haugen