BASERET PÅ BLAKE CROUCHS ROMAN
Fandt I ham?
Er han okay?
Hvad skete der?
For helvede, Leighton.
Pis!
For fanden...
Jeg påtager mig skylden for det, der skete.
Hører du, Jason? Jeg påtager mig skylden.
Du kom tilbage, og vi var ikke klar.
Klar til, at du var så...
...dårlig, som du er.
Jeg vil ikke binde dig,
men du er til fare for dig selv og andre, så sådan bliver det.
Var det dig...
Var det dig, der sendte den kvinde hen i Danielas lejlighed?
Jeg hjælper dig bare med at huske den geniale mand, du var.
Og den fantastiske ting, du skabte.
Skrid med dig.
Tak.
Hvad er det?
- Det er vin. Jeg købte en flaske til. - Javel.
- Fordi den var så god. - Ja, meget.
Den kostede også hundrede dollar.
Hvad?
Er du ude på at komme i seng med mig?
- Det er jeg helt sikkert ude på. - Nå, det er du?
Okay, men hele den her forførelse...
Det er længe siden.
Misforstå mig ikke. Det er fantastisk.
Bare bliv ved, men...
Hejsa!
- Hold da op. - Jeg kan ikke blive.
Mike henter bilen, men jeg så jer to turtelduer, og så ville jeg lige sige hej.
Det er jeg glad for, du gjorde. Godt at se dig.
Ja, jeg glæder mig til i morgen.
- Hvad skal vi tage med? - Ingenting.
- Okay, perfekt. Vi ses. - Hej hej.
Ja, vi ses.
Hvad var...
- Barbara? - Ja, Barbara.
- Hvad sker der i morgen? - Vores middagsselskab.
- Hjemme hos os? - Ja, det har vi da talt om.
- Du havde glemt det. - Ja.
- Ja, du havde. - Nej, vent... Jo.
Hvem er det nu, der kommer?
Han kommer snart.
Det var min bedstefars kontor. Jeg lader alting stå som på hans tid.
- Kriminalassistent Mason. - Leighton Vance. En fornøjelse.
- Arbejdede din familie med luftfart? - Han grundlagde Velocity for 52 år siden.
De byggede jetmotorer.
Er det dig og ham?
Mine forældre døde, da jeg var barn. Han tog sig af mig.
Det er denne vej.
- Jason Dessen. Han arbejdede her i... - Otte år.
- Hvornår har du sidst set ham? - Det er over et år siden.
En dag kom han ikke på arbejde, og jeg har ikke set ham siden. Det har ingen.
- Vil du ikke have kaffe? Vand? - Nej tak.
Jeg talte med politiet, dengang Jason forsvandt.
Hvad laver I egentlig her?
- FoU. - Hvad betyder det?
- Forskning og udvikling. - Jeg ved godt, hvad det står for.
- Hvad laver I? - Silikonequbits til helingsprocessorer.
Noget af en mundfuld.
Der var en anden kvinde, Blair Caplan.
- Hun arbejdede også her, ikke? - Jo... Blair.
Hun forsvandt.
- For halvandet år siden? - Ja, det...
Det ramte os alle hårdt.
Var hun og Jason i samme gruppe?
Nej, Blair var i procesforbedring.
Hvad drejer det sig om?
Jason Dessen mødte op på hospitalet for tre dage siden.
Hvad?
- Vidste du ikke det? - Nej, det gjorde jeg ikke.
- Er han okay? - Det vides ikke.
Han gik, før jeg nåede derhen.
Men han blev åbenbart set til en kunstudstilling samme aften.
- Jeg troede, han havde kontaktet dig. - Mig? Nej.
Gid han havde.
Nå, men vi prøver at finde ham.
Wow.
Ifølge min forgængers notater
var han i et forhold med en kollega, da han forsvandt.
Ja.
Dr. Amanda Lucas.
Er dr. Lucas på kontoret i dag?
- Hvordan gik det? - Med at lyve for politiet?
Fint. Supergodt.
- Dawn sagde, hun ringede 112. - Så hun skød hende?
Ikke så højt.
Leighton.
Jeg sagde, hun skulle tage dem med herhen. Jeg vidste ikke, at hun ville...
Fordi hun er dybt ustabil og nægter at få behandlet sin PTSD.
- Amanda. - Jeg advarede dig mod hende.
Stop! Stop.
Pis.
- Nævnte hun Blair? Kriminalassistenten. - Ja, selvfølgelig.
Chicagos Politi er så tæt på at gennemskue det med Jason og Blair.
Du ved, hvad der sker. Vi mister alt og kommer i fængsel.
Boksen har virket i halvandet år
- og kostet milliarder... - Fuck pengene.
Fuck mine milliarder?
Fire mennesker er forsvundet. Og nu Daniela Vargas.
Og samtidig har han fundet en vej tilbage.
Hvordan? Hvordan fanden gjorde han det?
- Hvad er der sket med ham? - Måske skader superposition hjernen.
Har han så fortrængt sine minder? Og sin identitet?
Det ved jeg ikke.
Derfor ville jeg have flere test. Der er meget, vi ikke ved.
Hallo!
Okay.
Hjælp mig med at huske.
Hej, du.
- Jeg tog noget tøj med til dig. - Tak.
Hør her...
Jeg er nysgerrig.
Hvorfor stak du af?
- Jeg var bange. - Så du tog hen til Daniela?
Hun er... Vi var gamle venner.
Jeg ledte bare efter en eller anden, jeg kunne huske.
Det var derfor.
Fortalte du hende eller andre om det her sted?
Jeg kender ikke det her sted.
Og dig og mig... Du sagde, vi var nære venner.
Hvad er det helt nøjagtig, vi beskytter her,
som kan retfærdiggøre at slå et menneske ihjel?
- For nogen af os? - Det gør det heller ikke.
Alle her har ofret alt for dit arbejde. Alt.
Og vi ville alle sammen ofre vores liv for at beskytte det.
Også dig.
Især dig.
Ville jeg det?
Du har glemt, hvad vi byggede.
Så vis mig det.
- Navn. - Leighton Vance.
Indtast adgangskode.
Adgang godkendt.
For længe siden forsøgte jeg at bygge en tre centimeter stor kube,
som kunne bringe en aluminiumnitridskive i superposition.
For at skabe det, Schrödinger havde tænkt til...
- ...sin kat. - Nemlig. Du husker dit gennembrud.
- Da du byggede den større? - Nej, jeg blev aldrig færdig.
Jeg kunne ikke skærme boksen mod omgivelserne,
og superpositioneringen brød sammen.
Okay, dine minder holder altså op, før du vandt Pavia-prisen.
Er det en legering? Det kan da ikke være løsningen.
Jo.
Jason, du opfandt meget mere.
Under legeringen er et aktivt og fleksibelt skjold, du opfandt.
- Fleksibelt? - Ja.
Fleksibelt. Hold kæft, selvfølgelig.
Det er fuldt af smarte materialer, som skaber felter,
der udligner al stråling og lyd, som forsøger at komme ind.
Verdens mest avancerede støjdæmpende høretelefoner.
Det blokerer ikke bare lyde, men larmen fra alt udenom.
Og skaber et solidt magnetfelt til gengæld.
Hvad er der indeni?
Du er den eneste, der er kommet ud derfra igen.
Er der andre? Hvad skete der med dem?
Det ved vi ikke. Optageudstyr virker ikke derinde.
Hvor mange var der?
Tre.
Hvordan skjuler man tre forsvundne mennesker?
Den første var en ansat.
Da Blair ikke kom tilbage, ville du være den næste, der gik ind.
Vi forsøgte at tale dig fra det, men du havde skyldfølelse.
Du byggede boksen, så du burde regne ud, hvordan den virker, og det gjorde du.
Hvad skete der, efter jeg forsvandt?
Vi søgte frivillige. Anonymt.
Havde de nogen anelse om, hvad de gik ind til?
Det fik de.
Værsgo.
Og puf, så var du væk.
Indtil for tre dage siden.
- Og jeg må selv vælge? - Lige det, du helst vil have.
- Kald det en tidlig fødselsdagsgave. - Sejt.
Okay.
- Det der? - Ja. Det er ret dyrt. Er det okay?
Selvfølgelig. Hvad mangler du ellers?
Tag, hvad du vil.
Er du der til middagen i morgen?
Aldrig i livet.
Har du ikke lyst til at møde... Barbara og Mike?
Hvem?
- GG og Marcus kommer også. - Nå ja.
Deres nye båd er ret fed, synes du ikke?
Charlie, hvad hedder Blair til efternavn? Klappen er gået ned.
- Hvad? - Blair. Jeg skal sende e-mails ud.
Caplan, tror jeg nok.
Caplan.
- Må jeg komme ind? - Ja.
Tjekker du dit arbejde?
Det er som at glemme alt om sig selv
og så læse sin egen biografi.
Du kan altså virkelig ikke huske mig.
Så lad mig begynde forfra.
Amanda Lucas.
- Hvad er din rolle her? - Jeg er psykiater.
- Kun her? - Jeg træner bokspiloterne.
Hvilken slags træning?
Mental tilvænning til barske forhold. Følelsesregulering. Hyperfokus.
Jeg ledede forsøgene med Lavender Fairy. Det stof, Ryan skabte.
Du sagde, at vi bor sammen.
I over et år.
For det meste.
Den dag, jeg forsvandt...
Hvad skete der den dag?
Vi...
Vi vågnede om morgenen, og jeg kunne mærke, at noget gik dig på.
Du havde mødt en ekskæreste aftenen før.
Du sagde, du havde det fint. Jeg troede ikke på dig.
Jeg vidste, du ville gøre noget, men ikke hvad.
Da jeg kom ud af badet...
...var du væk.
Jeg må være vanvittig.
Hvilken anden forklaring kan der være?
Nogle gange kan ekstrem stress udløse psykogen amnesi.
Unormal hukommelsesfunktion uden strukturel hjerneskade.
Hvad, hvis jeg ikke er den person, jeg tror, jeg er?
At alle de her tanker bare... som du sagde,
er en følge af traumet eller hjerneskade af at arbejde her eller være i boksen.
De her tanker og filerne... det er mig.
Det her tøj. Selv de her.
De er ikke mine, men det kunne de være.
Så...
Hvad nu, hvis...
...jeg ikke er mig? At jeg er den, alle andre tror, jeg er.
BLAIR: D's VEN, ADVOKAT, IKKE NÆR?
Du tager imod folk. Jeg klæder om.
Så er det nu.
- Ja. - Giv mig to minutter.
GG og Marcus. Barbara og Mike.
Skål.
Hvordan går det?
Jeg klager ikke.
Men du må elske... at være advokat.
Ja, jeg kan godt lide at være advokat.
- Hvad mener du? Det er fint nok. - Ja.
- Det er dejligt at se dig. - I lige måde.
- Du ser godt ud. - Tak.
- Jeg går lige en runde. Vi ses. - Ja, endelig.
Jeg har altid gerne villet til Fiji.
At snorkle der var livsforandrende. Jeg vil gerne tilbage.
- Jeg gad sgu godt bo der. - Klart.
Værsgo.
Hvad med Charlie... Tak. Overvejer han stadig at studere kunst?
Så vidt jeg ved.
Og hvad med... Connor? Går han på sidste år nu?
Ja, Connor driver os til vanvid.
Ja. Han dumper i to fag. Han kommer næppe ind på universitetet.
- Forestil dig, hvordan Mike tager det. - Ikke så godt?
Kæmp ikke imod.
- Hvem er det? - Accepter det.
- Javel. - Tag imod. Hejsa.
Hej.
Daniela inviterede mig, så...
Ja da.
- Noget at drikke? - Ikke lige nu, men tak.
Og du vil sikkert have en Coca-Cola Light?
Jeg ville slå ihjel for en Coca-Cola Light. Har I nogen?
- Goddag. - Hej, der er hun jo.
Det dufter godt. Hvad er det?
- Det er Beef Wellington. - Hvad?
- Skal du have en hånd? - Nej, det går, tak.
Okay.
- Godt, du kom. Dejligt at se dig. - I lige måde.
- Jeg var lige midt i en samtale. - Hyg dig med bedre mennesker.
Hej.
Jeg vil gerne undskylde igen, at jeg gik over stregen.
Og ringede til Daniela.
Nej, glem det.
Er vi okay?
Ja. Ja, vi er okay.
Hvad?
Du ser godt ud.
Du har altså set dine gamle filer?
Huskede du noget?
Nej?
Ærgerligt. Ved du, hvad jeg tror?
Jeg tror ikke, du kan huske dit liv, fordi det slet ikke var dit.
Vi fortsætter, hvor vi slap, den aften du kom.
Jeg stiller dig nogle spørgsmål. Denne gang siger du sandheden.
- Jeg siger sandheden. - Nej.
Daniela Vargas fik sandheden.
Ryan Holder fik sandheden.
Hvad sagde du til Ryan? Og til hende, du troede, var din kone?
Du er en bedrager.
En anden version af den Jason, vi elsker.
Hvor er du fra? Og hvor er vores Jason?
Hvordan kom du til vores verden?
Så nu må jeg bare vente og se, om jeg får lejligheden.
- Jeg elsker Bucktown. - Ja, også mig.
Jeg får 25 minutter kortere på arbejde.
- Og så ligger det lige ved Map Room. - Chicagos bedste ølbar.
Underjordiske grotter man kan svømme i. Har du hørt om dem?
Det er helt utroligt. Jason?
- Undskyld. - Ja?
Hvad hed det hotel, vi boede på?
Hvad for et?
Sidste Thanksgiving, hvor vi boede på det der hotel.
Du var vild med det. Hvad hed det?
Mahekal.
Mahekal, nemlig. Mahekal.
Det var smukt. Vi elskede det.
Hvor er vores Jason?
Åh nej, nu begynder det. Bare vent.
Tak, fordi I kom.
Hvor er vores Jason?
Skål for min enestående hustru, Daniela, som har lavet dette fantastiske måltid.
- Jeg fortjener dig ikke. - Det er rigtigt.
- Så stopper I. - Det passer da.
Jeg vil hellere tilbringe min tid med folk i denne stue
end med de bedste folk i verden.
Åh nej. Jeg vidste det.
- Den var god. - Elsker dig.
Elsker også dig.
Dawn.
Jeg var nødt til at gøre det.
Jeg har begået fejl, men...
...jeg ville ikke såre nogen.
Jeg ønskede ikke det her.
Jeg har nøglen til boksen lige her, og jeg ved ikke, hvordan man bruger den.
Det gør mig sindssyg.
Jeg kan ikke hjælpe dig. Jeg ved det ikke.
Nej, det kan du gøre bedre.
Alle, der går ind i den boks, forsvinder for altid.
Jeg ved ikke, hvad der sker. Måske min største drøm, måske et mareridt.
En bedre version af dig byggede boksen, så du må have en instinktiv viden om den.
Kom nu, Jason. Det er vigtigt for os alle sammen.
- Hvorfor det? - Hvorfor?
Forestil dig en verden, hvor vi har løst kræft. Klimaforandringer. Fattigdom.
Social ulighed. Sult.
Tænk, hvis vi kan bringe den viden ind i vores verden.
Alting går ad helvede til her. Så nu spørger jeg for sidste gang.
Hvordan virker den?
Man går ind i boksen.
Man lukker døren.
Så snurrer man omkring og krydser fingre. Det ved jeg fandeme da ikke.
Pis.
Hvad sker der?
Du var fantastisk i aften.
Er du fuld?
Bare...
Og du er okay?
Ja.
Lover du at sige det, hvis du ikke er?
For de seneste par dage har været anderledes.
De har været gode.
De har været anderledes.
Nej! Fuck!
Nej! For fanden!
Ryan! Hjælp mig!
Kom her. Åh gud.
Kom her. Åh gud, hvad sker der, mand?
Undskyld. Jeg tror, det er min skyld.
Leighton kontaktede mig. Jeg ringede til ham efter det hos Daniela.
Det...
- Det var sådan, de fandt mig. - Undskyld. Jeg vidste det ikke.
Jeg ved ikke, hvad der foregår.
- Ryan? - Ja.
- Ryan. - Hvad?
De slog Daniela ihjel.
- Hvad? - De brød ind i lejligheden.
Og de skød hende lige for øjnene af mig.
Hun er væk. Hun...
- Fordi jeg ringede. Det er min skyld... - Nej.
- Det er min skyld. - Hør nu.
For helvede.
Det er ikke din skyld, okay? Det er min skyld.
Det er min skyld. Jeg... Jeg skulle ikke være taget derhen.
Du er nødt til at fortælle mig, hvad du arbejdede på for Velocity.
Du er den manglende brik, Ryan.
- Fortæl mig, hvad det var... - Du bad mig skabe et stof,
der ændrede kemien i den præfrontale cortex.
- Ændrede? Hvordan? - Ved at...
Ved at få visse dele af den til at sove... i en time.
- Med hvilket formål? - Det ville du ikke sige.
Jason, jeg kastede pile i blinde, og du sagde kun, om jeg kom tæt på.
Jeg er ikke den, du tror, jeg er.
De forsøgte at bringe et menneske i superposition.
Teoretisk set er det umuligt. Bevidstheden ville ikke tillade det.
Vi ville gøre iagttagelser, der ville fjerne enhver kohærens.
Men hvis der fandtes en...
...en mekanisme i hjernen, som var ansvarlig for det.
- Observatøreffekten. - Nemlig.
Mit præparat forhindrer hjernen i at skabe sin egen dekohærens.
Det er det.
Men det ville ikke forhindre dekohærens hos andre, hvis de observerer os.
- Det er boksens formål. - Hvilken boks? Hvad snakker du om?
Boksen! Derinde er der en hangar.
- De har en boks, og den er porten. - Du...
Ryan.
Kom lige med os.
Du ved godt...
...da jeg kom sent hjem fra Ryans fest forleden aften?
Ja.
Da jeg forlod værtshuset, var mine tanker et andet sted.
Jeg tænkte på Ryans jobtilbud.
Jeg var nedtrykt, og jeg gik lige ud foran en bil.
En taxi havde nær splattet mig ud på asfalten.
Jeg ved ikke, om det var, fordi mit liv passerede revy,
men siden det øjeblik har jeg følt mig så levende.
Endelig kan jeg se mit eget liv med styrke og klarhed.
Alle de ting, jeg burde være taknemmelig for.
Dig. Især dig.
Jeg indså, at jeg har været bange for at leve mit liv, som jeg gerne vil.
Det vil jeg ikke mere.
Kom med mig. Jeg får dig ud herfra.
- Hvad med kameraerne? - Jeg har slukket dem.
Hej, hvad med Ryan?
Beklager.
Vi skal skynde os.
Hvorfor hjælper du mig?
Måske kan jeg ikke komme tilbage fra det, jeg var en del af,
men jeg må prøve.
Bliv der.
Kom.
- Hvad sker der nu? - Vi skal bare forbi nattevagten.
Den her elevator er eneste udvej. Kom.
Pis!
Dawn!
Hvad skal vi gøre?
Jeg tænker. Pis.
Kan vi komme ud?
Pis.
- Boksen. - Hvad? Boksen?
- Navn? - Amanda Lucas.
Indtast adgangskode.
- Ingen adgang. - Pis.
- Navn? - Amanda Lucas.
- Ingen adgang. - De har spærret min kode.
Vent.
Navn?
- Jason Dessen. - Indtast adgangskode.
Kom nu...
Adgang godkendt.
- Jason, stop! - Ind i boksen.
Amanda! Nej!
Nu!
Kom nu.
Kom nu!
Kan nogen komme ind?
Det tror jeg ikke. Den er låst i tre minutter.
Sæt en timer.
Og... hvad så bagefter?
- Så skal vi helst ikke være her. - Vi?
- Du kan ikke tage med. - De skød efter os.
Bare sig, at jeg tvang dig.
Det gør ingen forskel. Leighton tilgiver ikke.
Åh gud.
Vi skal give os selv en indsprøjtning. Smøg ærmet op. Tag den på.
Okay, godt.
Jeg skal stikke dig i albuebøjningen.
- Når jeg er over venen, bliver den grøn. - Ja?
Hvad er det?
Undskyld. Er du okay?
Jeg ved ikke, hvordan man betjener... boksen.
Så er vi to.
Jeg skal hjem til min familie.
- Nej. - Nu gør jeg det.
- Det gør du ikke! - Jeg er en supersnedig detektiv.
Nu gør jeg det. Skal jeg... Ja, jeg gør det. Okay...
Frøken Purpurrød... i arbejdsværelset...
...med kniven. Tror I ikke på mig?
Tag den, fødselsdagsbarn! Tag den, Charlie!
Okay, er I klar?
- Fandens! Nej! - Hver eneste gang.
For fanden da!
FØDSELSATTEST
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve