NA MOTIVY ROMÁNU OD BLAKEA CROUCHE
TEMNÁ HMOTA
Máte ho?
Je v pořádku?
Co? Co se stalo?
Kristepane, Leightone.
Kurva!
Sakra.
Za to, co se stalo, můžu já.
Slyšíš, Jasone? Můžu za to já.
Vrátil ses a my nebyli připraveni.
Nepočítali jsme s tím, že budeš...
v tak špatném stavu.
Nechci tě omezovat.
Ale dokud jsi pro sebe i okolí nebezpečný, musí to tak být.
Tys...
Tu ženskou jsi do Danielina bytu poslal ty?
Snažím se ti připomenout, jaký jsi génius.
A co geniálního jsi vytvořil.
Jdi do prdele.
Děkuju.
Co to je?
To je víno.
- Druhá láhev, když bylo tak dobrý. - Aha. Jo, to bylo. Vynikající.
A taky stálo 100 dolarů.
Co je?
Nechceš mě náhodou dostat do postele?
To teda chci.
- Jo? - Jo.
No dobře, ale takhle jsi mě naposled sváděl
hodně dávno.
Nic ve zlým, je to super.
Pokračuj, ale...
Nazdárek!
- No tohle. - Nezdržím se.
Mike šel pro auto, ale viděla jsem vás tu vrkat
a chtěla jsem vás pozdravit.
Ahoj, to jsem rád. Rád tě vidím.
- Jo. Těším se na zítra. - Zítra.
- Co máme přinést? - Nic, hlavně přijďte.
Výborně.
- Tak zatím. Ahoj. - Ahoj.
Jo. Zatím.
Co to...
- Barbara? - Jo, Barbara.
- Co má být zítra? - Náš večírek.
Doma?
Jo, mluvili jsme o tom.
- Tys na to zapomněl. - Jo.
- Ne, počkej.
- Jo. - Jo.
A kdo že má přijít?
Hned za vámi přijde.
To byla kancelář mého dědy.
Takhle ji po sobě zanechal.
Detektiv Masonová.
Leighton Vance. Těší mě.
Příbuzní se věnovali letectví?
Velocity založil před 52 lety.
Stavěli proudové motory.
To jste vy dva?
Naši umřeli, když jsem byl malý. Vychovával mě on.
Prosím, tudy.
Takže Jason Dessen. Pracoval tady...
- Osm let. - A kdy jste ho viděl naposledy?
To už je přes rok.
Jednou nepřišel do práce a od té doby nic.
Co vím, tak ho neviděl nikdo.
Fakt si nedáte kávu? Vodu?
- Ne, díky. - Ne? Dobře.
Víte, když Jason zmizel, tak už jsem s policií mluvil.
Co tady vlastně děláte?
VaV.
Co to znamená?
Výzkum a vývoj?
Vím, co to znamená.
Ale co vyrábíte?
Křemíkové qubity pro kvantové procesory.
To je úplný jazykolam.
Víte, byla tu ještě jedna žena, Blair Caplanová.
Taky tu pracovala, že ano?
Jo. Blair.
Jo, a zmizela.
- Před 18 měsíci? - Jo, to...
Všechny nás to dost zasáhlo.
Byli s Jasonem na stejném oddělení?
Ne, ona se věnovala zlepšování procesů.
O co jde?
Jason byl před třemi dny v Nemocnici u sv. Jana z Boha.
Cože?
To jste nevěděl?
Ne, nevěděl.
Je v pořádku?
To nevím.
Než jsem tam dorazila, byl pryč.
Ale zřejmě se ten večer ukázal na jedné výstavě.
Myslela jsem, že se vám třeba ozval.
Mně? Ne.
A mrzí mě to.
No, snažíme se ho najít.
Páni.
Podle poznámek mého předchůdce chodil v době svého zmizení s kolegyní.
Jo.
S Amandou Lucasovou.
A doktorka Lucasová tu dnes je?
Tak co?
Jak dopadlo lhaní policii?
Úžasně. Naprosto skvěle.
Podle Dawn volala na policii.
- A tak ji Dawn zastřelila? - Ztiš se.
Leightone.
Řekl jsem jí, ať je oba přivede sem. Nevěděl jsem, že ji...
Je to extrémně labilní člověk...
- Amando. - ...co si nechce léčit trauma.
- Amando. - Já tě před ní varovala.
Tak dost! Dost.
Sakra.
Zmínila se o Blair? Ta policistka.
No jistě.
Amando, chicagská policie si za chvíli spojí Jasona, Blair, to všechno.
Víš, co se pak stane. Přijdeme o všechnu práci. Zavřou nás.
Schránka funguje rok a půl.
- Mám v tom miliardu. - Na to seru.
Sereš na moje miliardy? Jo aha.
Zmizeli čtyři lidi. A teď to s Danielou Vargasovou.
A jemu se zatím nějak podařilo vrátit.
Jak? Jak to sakra dokázal?
Co se mu sakra stalo?
Třeba superpozice poškozuje mozek.
Takže ztratil paměť? Identitu?
Já nevím.
Proto jsem chtěla provést víc testů. Nevíme toho spoustu.
Hej.
Tak dobře.
Pomozte mi si vzpomenout.
Ahoj, kamaráde.
Nesu ti oblečení.
Díky.
Poslyš,
čistě ze zvědavosti,
proč jsi utekl?
Bál jsem se.
Tak jsi šel za Danielou?
Je to... Byla to moje kamarádka.
Hledal jsem někoho, kohokoli, koho bych si pamatoval.
To je celé.
Řekl jsi jí nebo někomu jinému o tomhle místě?
Nevím, co je to zač.
A říkals, že my dva jsme blízcí přátelé.
Co přesně tady chráníme,
že to omlouvá i vraždu?
Z pohledu kohokoli z nás.
Neomlouvá.
Poslyš, lidi tady pro tvoje dílo obětovali všechno. Všechno.
A všichni bychom za něj položili život.
Ty taky.
Ty především.
Fakt?
Zapomněls, co jsme postavili.
Tak mi to ukažte.
- Jméno, prosím. - Leighton Vance.
Zadejte přístupový kód.
Přístup povolen.
Kdysi dávno jsem zkusil postavit třícentimetrovou krychličku,
v níž by byl kotouč z nitridu hlinitého v superpozici.
Chtěl jsem vyrobit to, co si Schrödinger vymyslel...
- pro tu kočku. - Ano.
Ten průlom si teda pamatuješ.
A to, jaks krychli zvětšoval?
Ne, nedotáhl jsem to do konce.
Nepřišel jsem na to, jak schránku izolovat od okolí.
Stav superpozice se hroutil.
Aha. Takže poslední vzpomínky máš z doby před Pavií.
To je nějaká slitina? Přece není možné, že je řešením tohle.
Je.
Vymyslel jsi toho mnohem víc.
Pod tou slitinou je vrstva tvého aktivního, adaptivního štítu.
- Adaptivního? - Jo.
Adaptivního. Ty kráso. To je ono.
Je plný chytrých materiálů, co generují pole,
která zadrží veškeré záření nebo zvuky zvenku.
Taková nejvyspělejší protihluková sluchátka.
Blokují nejen zvuk, ale i veškerý ruch zvenčí.
A při tomhle triku vzniká silné magnetické pole.
Co je uvnitř?
Ty jsi zatím jediný, kdo se odtamtud vrátil.
Bylo nás víc? Co se s nimi stalo?
To nevíme. Uvnitř nejdou použít nahrávací zařízení.
Kolik lidí to zkusilo?
Tři.
Jak se vám povedlo zatajit tři pohřešované?
Ta první tu pracovala.
Když se Blair nevrátila, začal jsi uvažovat, že příště půjdeš ty.
Chtěli jsme ti to rozmluvit, ale měl jsi výčitky svědomí.
Žes tu schránku postavil ty,
a tak bys měl sám zjistit, jak funguje, což jsi udělal.
Co se stalo po tom, co jsem zmizel?
Začali jsme hledat dobrovolníky. Anonymně.
Tušili vůbec, do čeho jdou?
Nakonec ano.
Prosím.
Nic. Byl jsi pryč.
Až doteď.
Můžu, kterej chci?
Je to na tobě, synku.
Takový předčasný dárek k narozkám.
Hustý.
Tak jo.
- Vybral sis? - Jo.
Je trochu dražší. Nevadí?
- Je cool. - Jo.
Co ještě potřebuješ?
Rozšoupni se. Běž.
Budeš zítra na večeři doma?
Ani náhodou.
Copak ty nechceš vidět Barbaru a Mikea?
Koho?
- Přijdou i GG a Marcus. - No jo.
GG SAKEYOVÁ
Ta jejich nová loď docela ujde, co?
Charlie, jaké má Blair příjmení? Nemůžu si vzpomenout.
- Cože? - Blair. Jaké má...
Musím všem napsat mail.
Asi Caplanová. Díky.
Caplanová.
Můžu dál?
Jo.
Zkoumáš svoje dílo?
Jako bych všechno o sobě zapomněl
a pak si četl vlastní životopis.
Takže si mě vážně nepamatuješ.
Tak to bych měla začít znovu.
Amanda Lucasová.
- Co tu máš na starosti? - Jsem psychiatrička.
Jenom tady?
Školím naše cestovatele.
Školíš? Co to znamená?
Psychická příprava na drsné podmínky.
Zvládání emocí. Zvýšení pozornosti.
Dohlížela jsem na testování Levandulové víly,
té látky, co vyrobil Ryan.
Takže říkáš, že spolu žijeme.
Už přes rok.
S přestávkama.
Hele, ten den, jak jsem zmizel...
Co se ten den stalo?
My...
Ráno jsme se probudili
a bylo poznat, že tě něco trápí.
Večer před tím jsi viděl svoji bývalou.
Říkal jsi, že ti nic není. A já, že ti nevěřím.
Věděla jsem, že něco uděláš. Jen jsem nevěděla co.
Než jsem vylezla ze sprchy...
byl jsi pryč.
Asi jsem se zbláznil.
Jak to chceš jinak vysvětlit?
Extrémní stresová situace někdy může způsobit psychogenní amnézii.
Abnormální fungování paměti bez strukturálního poškození mozku.
Co když nejsem ten, kdo si myslím, že jsem?
A všechny ty myšlenky jsou, jak říkáš,
důsledkem traumatu
nebo poškození mozku z práce nebo z té schránky.
Ty myšlenky, ty poznámky, to jsem já.
To oblečení. I tohle.
Nejsou moje, ale klidně by být mohly.
Takže...
Co když...
to nejsem já? Co když jsem ten, za koho mě mají všichni ostatní?
BLAIR – KÁMOŠKA, PRÁVNIČKA
Přivítej hosty, já se převleču.
Tak už.
- Už jdu. - Hned přijdu.
GG a Marcus. Barbara a Mike.
Na zdraví.
Jak se máš?
Nestěžuju si.
Ale ty jsi jako právnička určitě šťastná.
To jo. Být právničkou je super.
- Co tím... Jo, dá se to. - Jo.
Rád tě vidím.
Já tebe taky.
- Vypadáš skvěle. - Díky.
- Obejdu ostatní. Jo. - Jasně, běž.
Tak zatím.
Fidži je už dlouho můj sen.
- Jé. - Fakt.
To potápění byl zážitek. Hned bych se tam vrátila. Co ty?
Já bych tam chtěl žít.
No jo.
Jo.
Takže Charlie... Díky. Pořád uvažuje o umělecké škole?
Co vím, tak jo.
A co Connor? Ten už musí být v posledním ročníku.
Jo. Oba jsme z něj na prášky.
Jo. Propadá. Na Chicagskou univerzitu se nedostane.
Asi víš, jak to nese Mike.
Blbě, co?
Nebraň se.
- Kdo je to? - Prostě to přijmi.
- Jo. - Vstřebej to. Nazdar.
- Čau. - Ahoj.
Daniela mě pozvala, takže...
Jo.
- Dáte si něco k pití? - Zatím ne, ale děkuju.
A ty chceš asi colu bez cukru.
Pro tu bych vraždil. Znáš mě. Můžu si dát? Máš ji?
- Ahoj. - Ahoj. Tady tě máme.
Bože, to je vůně. Co to bude?
- Svíčková Wellington. - Cože?
- Chceš pomoct? - To je dobrý, díky.
Není zač.
Díky, žes přišel.
- Ráda tě vidím. - Taky.
Čekají tam na mě. Pak pokecáme.
Jdeš se bavit s někým lepším?
Čau.
Chci se ti ještě jednou omluvit, že jsem šel přes čáru.
Neměl jsem jí volat.
Ne. Pusť to z hlavy.
Takže dobrý?
Jo, dobrý.
Co je?
Vypadáš dobře.
Procházíš své staré poznámky.
Vzpomněl sis na něco?
Ne?
Škoda.
Víš, co si myslím?
Podle mě si na svůj život nevzpomínáš, protože to nebyl tvůj život.
Dokončíme to, co jsme začali první den.
Položím ti pár otázek. A tentokrát mi řekneš pravdu.
- Já říkám pravdu. - Ne.
Tu jsi řekl Daniele.
Pravdu jsi řekl Ryanu Holderovi.
Cos mu řekl?
Cos řekl té žene, svojí údajné manželce?
Jsi podvodník.
Jiná verze našeho drahého Jasona.
Kde ses tu vzal?
A kde je náš Jason?
Jak ses sem tou schránkou dostal?
- Takže teď... - Jo, tvůj nový byt.
Musím počkat, jestli ho fakt dostanu.
- Bucktown mám rád. - Já taky.
Do práce to budu mít o 25 minut blíž.
A je to přímo u Map Roomu.
To je nejlepší pivnice v Chicagu.
Dá se plavat v podzemních jeskyních.
- To víš? - Ne.
Jsou neuvěřitelné. Jasone.
- Pardon. - No?
Jak se jmenoval ten hotel, kde jsme spali?
Který?
Vzpomínáš si na Díkůvzdání, jak jsme se ubytovali v hotelu...
Byl jsi nadšený. Jak se jmenoval?
Mahekal.
Mahekal, to je ono. Mahekal.
Byl nádherný. Moc se nám tam líbilo.
Kde je náš Jason?
Ale ne, je to tady. Jen počkejte.
Děkuju, že jste přišli.
Kde je náš Jason?
Na mou výjimečnou ženu, Danielu, která tuhle úžasnou večeři připravila.
- Nezasloužím si tě. - Pravda.
- Lidi, vy jste ale... - Je to pravda.
Radši bych trávil čas s vámi všemi
než s těmi nejlepšími na světě.
Ale ne. Já to věděla.
- To je dobrý. - Miluju tě.
- Hezký. - Miluju tě.
Dawn.
Já to všechno udělat musel.
Vím, že něco byla chyba...
ale ubližovat jsem nechtěl.
Nechtěl jsem nic z tohohle.
Klíč k té schránce mám na dosah, a ani ji neumím použít.
Hrabe mi z toho.
Já ti nepomůžu.
Já nic nevím.
Brácho, musíš se víc snažit.
Po každým, kdo do té schránky vleze, se slehne zem.
Nevím, co se tam děje.
Možná to překoná všechny sny nebo je to noční můra.
Možná tu schránku postavilo tvoje jiné já, ale musíš tušit, jak funguje.
Prosím, Jasone.
Je to důležité pro všechny.
- Jak to? Jo. - Jak to?
Co když je svět, kde jsme porazili rakovinu?
Nebo změnu klimatu. Chudobu.
Společenský diskurz. Hlad.
Co kdybychom to mohli předat našemu trpícímu světu?
Všechno to tady jde do hajzlu.
Takže se tě, Jasone, zeptám naposledy.
Jak to funguje?
Vlezeš do té schránky.
Zavřeš za sebou.
Pak se musíš roztočit a držet si palce.
Já nevím, ty vole.
Bože.
Sakra.
Co se děje?
Dneska jsi byl úžasnej.
Nejsi opilá?
Jenom...
Určitě jsi v pohodě?
Jo.
Řekl bys mi, kdybys nebyl?
Posledních pár dní je to totiž jiné.
Je to skvělé.
Jiné.
Ne. Kruci.
Hej, ne! Do prdele!
- Ryane! Pomoz mi! - No tak.
Pojď. Kamaráde. Bože.
Pojď. Proboha. Co se děje, prosím tě?
Moc se omlouvám. Asi za to můžu já.
Leighton mě sháněl a já mu po té Danielině akci zavolal.
Tak...
- Takhle mě našli. - Fakt promiň. Já to nevěděl.
Nevím, co se děje.
- Ryane. - Pojď.
- Ryane. - Co?
Oni Danielu zabili.
Cože?
Vloupali se do jejího bytu.
A prostě ji zastřelili. Přímo přede mnou.
Je mrtvá. Je...
Já mu zavolal.
- Můžu za to já. - Ne.
- Můžu za to já. - Poslouchej.
To je v prdeli.
Ty za to nemůžeš, jasný? To já.
Můžu za to já. Prostě...
Neměl jsem tam chodit.
Musíš mi něco říct.
Na čem jsi ve Velocity pracoval?
Ty jsi poslední dílek skládačky.
- Musíš mi říct, co to... - Tys chtěl, ať vyrobím látku,
která by změnila chemii v prefrontálním kortexu.
- Změnila? - Jo.
- Jak? - Aby určité části na hodinu uspala.
Proč? K čemu měla sloužit?
Tos mi nechtěl říct! Jasone, všechno jsem dělal naslepo
a tys mi jenom hlásil, jestli přihořívá.
Já nejsem ten, za koho mě máš.
Zkoušeli do superpozice dostat člověka.
Teoreticky to není možné.
Naše vědomí nám to neumožní.
Ryane, naše pozorování by vedlo k naprosté dekoherenci.
Ale kdybychom měli
v mozku nějaký mechanismus, který by to způsoboval...
- Efekt pozorovatele. - Jo.
To je ono. Ta moje látka brání mozku v dekoherenci.
To je ono.
Dobře, ale to by nezabránilo dekoherenci kvůli ostatním pozorovatelům.
Od toho je ta schránka.
Co? Jaká schránka? O čem to mluvíš?
Ta schránka!
V tamté místnosti je takový hangár.
- Je tam schránka. To je brána. - Ty...
Ryane,
pojď prosím s námi.
Víš,
jak jsem onehdy přišel pozdě z toho Ryanova mejdanu?
Jo.
Když jsem z toho baru vyšel ven, byl jsem úplně mimo.
Myslel jsem na tu Ryanovu nabídku.
Bylo mi nanic a vešel jsem do silnice.
A jeden taxík mě málem rozmetal po asfaltu.
A nevím, jestli to je proto, že mi život proběhl před očima...
ale od té doby se cítím neuvěřitelně plný energie.
Jako bych svůj život najednou viděl v naprosto jasném světle.
I všechno to, za co bych měl být vděčný.
Za tebe. Hlavně za tebe.
Došlo mi, že jsem se bál žít tak, jak bych si přál.
A s tím je konec.
Pojď se mnou, honem. Dostanu tě pryč.
Co? Co kamery?
Vypnula jsem je. Pojď.
Hej, a co Ryan?
Mrzí mě to.
Musíme jít.
Hele, proč mi pomáháš?
Nevím, jestli se od toho všeho dokážu oprostit,
ale musím to zkusit.
Zůstaň tam.
Pojď.
Co teď?
Stačí projít kolem hlídače.
Ven se dostaneme jedině tímhle výtahem. Jdeme.
Do hajzlu.
Dawn!
Co teď?
Přemýšlím. Sakra.
Dostaneme se ven?
Sakra.
Ta schránka.
Cože? Schránka?
- Jméno, prosím. - Amanda Lucasová.
Zadejte přístupový kód.
- Přístup zamítnut. - Sakra.
- Jméno, prosím. - Amanda Lucasová.
Přístup zamítnut.
Zrušili mi oprávnění.
Hej, počkej.
Jméno, prosím.
- Jason Dessen. - Zadejte přístupový kód.
No tak.
Přístup povolen.
Jasone, stůj!
Do schránky.
Amando, ne!
Běž!
Dělej.
Dělej!
Dostanou se sem?
Myslím, že ne. Na tři minuty se to zamkne.
Nastav stopky.
A co potom?
Pak musíme být pryč.
My?
- Se mnou jít nemůžeš. - Stříleli na nás.
Tak řekni, že jsem tě k tomu přinutil.
To by nebylo k ničemu. Leighton neodpouští.
- Proboha. - Tohle si musíme píchnout.
Vyhrň si rukáv. Tohle si nasaď.
Jo, super.
Musím se ti trefit do žíly.
Nad žílou to zezelená.
- Jo. - Můžu?
Co to je?
Promiň. Dobrý?
Nevím, jak se s tou schránkou zachází.
To jsme dva.
Musím se dostat zpátky za svou rodinou.
- Čau. - Ne.
- Jdu na to. - Ne.
- Jo. - Ale ne...
Jsem zkušený detektiv
- a jdu na to. - Ne.
Jo, jdu na to. Takže.
- Slečna Sára. - Ne.
- V pracovně. - Ne.
A má nůž. Nevěříte mi?
Tak se koukni a zaplač, oslavenče! Koukni se a zaplač, Charlie.
Tak. Můžeme?
- Krucinál! Ne! - Prostě pokaždé!
Do prkýnka.
PRŮKAZ POJIŠTĚNCE – CHARLIE DESSEN
PRŮKAZ POJIŠTĚNCE – MAXIMILLIAN DESSEN
RODNÝ LIST
Překlad titulků: Kristina Himmerová