Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Я сидів удома в саду, коли мені подзвонили
і сказали, що моя донька Люсі зникла.
Спочатку я спитав: «Звідки ви знаєте, що вона зникла?»
Ну, від неї вже кілька днів немає звісток.
вона не відповідає на дзвінки і не відписує на емейли.
Вона працювала в Японії.
Я одразу подумав, що має бути якесь логічне пояснення,
якась причина, чому вона не могла вийти на зв'язок.
ЛЮСІ ДЖЕЙН БЛЕКМЕН, 21 РІК
Японська поліція попросила в громадськості
допомогти в пошуках 21-річної британки.
Люсі Блекмен не бачили,
відколи вона вийшла з бару, де працювала гостес.
Надійшло ще три-чотири дзвінки.
І я зрозумів, що сталося щось погане.
Це відчуття повної сліпої паніки
просто накриває з головою.
Токіо, найбільший метрополіс у світі.
Привабливе місце для багатьох, страхіття для одної.
Люсі Блекмен зникла понад тиждень тому.
Щороку сотні молодих дівчат з ясними очима
злітаються на яскраве світло Токіо.
Поліція Токіо розслідує,
чи причетна до справи релігійна секта.
Японська влада полює на сексуального маніяка,
який снував вулицями Токіо не одне десятиліття.
ЗНИКЛА БЕЗВІСТИ: СПРАВА ЛЮСІ БЛЕКМЕН
ТОКІО, ЯПОНІЯ
Після закінчення школи Люсі захотіла дослідити світ,
як часто робить молодь, і подорожувати.
Це фантастичний досвід.
Але, пригадую, Люсі сказала: «Я хочу поїхати в Японію».
«Мене захоплює їхня культура,
мені було б дуже цікаво туди навідатися».
Японія має цей «ідеальний» імідж.
Імідж країни ввічливості.
Знаєте? Без злочинності.
Загубите гаманець у метро, і його повернуть.
У 2000-х усі хотіли в Токіо.
Чимало іноземців приїжджали сюди працювати.
Тут зароблялися гроші і гарно проводився час.
Так, як і весь Channel 4, я в Японії.
Найпопулярнішим культурним експортом цієї країни зараз є покемони.
Конічіва — і вітаємо в «Японорамі».
Імідж безпечної, ввічливої Японії був абсолютно всюдисущим.
Ніхто й не підозрював, що в неї є й темний бік.
ЙОЙОҐІ, ТОКІО
До мене звернувся друг, який керував гостелом.
Він дуже хвилювався за 21-річну дівчину Люсі,
яка жила в його гостелі, і не міг з нею зв'язатися.
Мій друг уперше зіткнувся з такою ситуацією
і страшенно переживав.
З його напруженого погляду
я зрозумів, що ситуація серйозна.
3 ЛИПНЯ 2000 РОКУ 3 ДНІ ЗІ ЗНИКНЕННЯ
Японські ЗМІ почали перешіптуватися.
СТЮАРДЕСУ-БРИТАНКУ ВИКРАЛА СЕКТА
Але з самого початку, розумієте, коли ніхто нічого не знав… Може…
Можливо, дехто… невелика група іноземців знала,
що зникла людина.
Я був кримінальним репортером у Японії.
Мій шеф зв'язався зі мною і сказав: «Агов, ґайджине!»
Так тут називають іноземців.
Каже: «Ти нам потрібен. Стався випадок із ґайджином».
Спочатку я подумав, що вона, мабуть, поїхала в Таїланд,
але забула всім сказати, от і все.
Я пішов в управління поліції Токіо.
Мене ввели в курс справ.
ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Я вів справу Люсі як суперінтендант.
АКІРА МІЦУЗАНЕ, СУПЕРІНТЕНДАНТ
ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Спочатку припускалося, що вона просто втекла,
тому ми мали докладно дізнатися в її рідних,
чи мала вона для цього якісь причини.
У ті часи
багато іноземців протерміновували візу або працювали незаконно,
і вони досить масово і часто зникали.
МАСАХІКО СОЕДЖІМА, ПОМІЧНИК ІНСПЕКТОРА ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Тому коли я вперше почув про цей випадок,
то не знав, кримінальна це справа чи ні.
11 ДНІВ ЗІ ЗНИКНЕННЯ
Батько Люсі, Тімоті Блекмен, прилетів у Токіо,
коли поліція припустила, що її могли викрасти.
Я говорив із нею десь тижні три тому.
Звичайний дзвінок доньки до батька.
«Привіт, тату. У мене в Японії все добре».
Вона казала про якісь проблеми стосовно життя в Японії?
Вона казала, що їй усе подобається, і що місто чудове.
Щось сталося, і ми маємо її повернути.
Якщо ви чогось боїтеся через брак досвіду
у виступах на камеру тощо,
ви просто пересилюєте себе, бо намагаєтеся знайти свою дитину.
Коли Тім прилетів, в аеропорту зібрався натовп, репортери,
і раптом історія значно розрослася.
Уже незабаром про неї заговорили всі.
Що трапилося з Люсі Блекмен?
Колишня стюардеса «Бритіш Ейрвейз» зникла першого липня.
Японська поліція просить громадськість повідомити інформацію
про 21-річну британку, яка зникла в Токіо 11 днів тому.
Але Токіо — велике місто,
де проживає приблизно 27,5 мільйонів людей,
тож справді — шукати голку в сіні.
Я зустрівся з Тімом Блекменом і Софі, молодшою сестрою Люсі.
Він здався мені страшенно схвильованим,
але Тім був справжнім яскравим шоуменом
і збирався використати свою харизму, щоб здійняти галас
і досягнути результату.
Він точно зробить так,
щоб усі прожогом кинулися на пошуки Люсі.
Джейк добре розумів японські структури,
а ще був білінгвом, що також становило велику перевагу.
Гадаю, він мав певні зв'язки в поліції завдяки своїй роботі.
Будь-яка інформація корисна.
Будь ласка, дзвоніть.
Ще до його появи поліція шукала інформацію.
Це точно, вони активно збирали дані.
У Токіо розвісили тридцять тисяч постерів з зображенням Люсі Блекмен.
Поліція розслідує дані, надані громадськістю,
але вони не певні в їхній надійності.
Агов?
Агов.
ЗНИКЛА ЛЮДИНА
Люсі — наша перша дитина.
Вона повністю змінила наші життя.
Вона була дуже особливою для родини.
Вона була дуже кмітливою.
Вона вплинула на багатьох у своєму оточенні.
Гадаю, усі, хто знали її ще з дитинства,
немов кружляли навколо її світла,
ніби вона стояла в центрі всього.
Вона вирішила, що хотіла б подорожувати,
працюючи на авіалінії.
Для неї це було надзвичайно важливо.
Але вона зникла, їй щось загрожувало.
Завдання полягало в тому, щоб знайти Люсі.
ПОЛІЦІЙНИЙ ВІДДІЛОК АДЗАБУ
Я зустрівся з Томом як представник поліції і пояснив ситуацію.
Я мав обмаль досвіду
в розмовах з людьми з інших країн,
тому мене здивували деякі його запитання.
Він питав, чи розслідував я дані, одержані з камер спостереження.
Я пояснив,
що в ті часи в Японії камери використовувалися обмежено
з міркувань приватності.
Він сказав: «Міцузане, та ви жартуєте.
У Лондоні камери стоять на кожній вулиці,
і всі вони виготовлені в Японії».
Поліція зреагувала очікувано — абсолютною ввічливістю.
Але до мене підійшла одна людина.
Англієць, одружений з японкою.
Він сказав:
«Оскільки Люсі — не японка, поліція нічого не розслідуватиме».
Я дуже серйозно це сприйняв.
Через тривожні сигнали я подумав:
«Я маю справді щось вигадати,
аби запустити розслідування».
ПОСОЛЬСТВО БРИТАНІЇ
Тож я подумав, що спершу потрібно зацікавити ЗМІ.
Учора ми повернулися з управління поліції
з думкою про те,
що вони як слід провадять розслідування,
оцінюють загальну ситуацію
і розглядають усі можливі наразі варіанти.
Ми влаштували пресконференцію, щоб зробити справу помітнішою в Токіо.
Пресконференцію довелося перенести у найбільшу залу,
бо туди захотіли прийти всі японські ЗМІ.
Я поглянув на всіх цих людей і сказав Софі:
«Ось як ми знайдемо Люсі, Софі.
Ці люди знайдуть нашу Люсі».
Про те, як я зараз почуваюся…
Певна, ви всі зрозумієте. Зникла моя сестра.
Я просто хочу, щоб вона повернулася додому.
Якщо хтось може чимось допомогти,
прошу вас, зв'яжіться з нами.
Британські ЗМІ дуже зацікавилися.
Японські ЗМІ зазвичай уникають усіляких припущень,
а от британські журналісти одразу почали висувати
різноманітні теорії, розумієте,
і шукати усіх можливих осіб, аби висловилися на тему.
Знали вони щось про Японію чи ні,
головне — гучні заголовки.
НАШУ ДОНЬКУ ВИКРАЛА ТАЄМНА СЕКТА?
Ну, ми чули, що Люсі жива.
Мені казали, що її посадили на корабель у Гонконг.
Що її викрали для сексуального рабства.
Що її забрала секта.
ВИКРАДЕНА СЕКТОЮ
СЕКСУАЛЬНЕ РАБСТВО
Люсі — дуже скептична дівчина.
Припущення, що вона раптом зацікавилася
якоюсь релігійною сектою,
геть не скидалася на правду.
Ми подумали, що це сміховинно.
Він привернув стільки уваги до цієї справи,
що японському уряду
та поліції Токіо довелося виділити на неї величезну кількість людей.
Зазвичай зникнення людини
розслідує чотири-п'ять поліціянтів.
Але сотня людей? Це ненормально.
Поліція почала прочісувати Роппонґі, район, де працювала Люсі.
У Роппонґі було доволі багато барів,
багато гостес-клубів.
Досить цікаве нічне життя.
Багато іноземців, багато грошей.
Там і «Ґолдман Сакс»,
і «Ліман Бразерс», усі ці фінансисти.
Постійні вечірки, гроші рікою.
У Роппонґі це зрозуміли.
«КАСАБЛАНКА»
Люди добровільно витрачали там
величезні суми за один вечір.
Я працювала в «Касабланці».
Це той самий гостес-клуб, де працювала Люсі Блекмен.
Маленький, дуже непримітний гостес-клуб.
Роботу гостес дуже важко пояснити, бо вона не має західного відповідника.
Ти йдеш у клуб, повний старших чоловіків,
говориш із ними та наливаєш їм напої.
Але сексу немає. Усе зовсім не так.
Робота не видавалася масною чи важкою.
Я робила б таке й задарма.
Коли тобі двадцять,
ти ходиш у бари і знайомишся.
Робота гостес давала хороші гроші.
Нам платили приблизно 50 доларів на годину.
Якщо випили багато алкоголю, нам давали бонуси.
Працювати доводилося всього п'ять-шість годин.
За бажання це могла бути проста безневинна робота.
Робота гостес у Японії
дужа приваблива для дівчат, які хочуть отримати цікавий досвід
і жити на повну.
Чимало чудових самостійних дівчат
хотіли подорожувати.
Знайомство з людьми з таким сміливим,
ширшим баченням життя
було надзвичайно дивовижним.
Доган — мабуть, найсумнівніша частина роботи гостес.
Доган означає, що перед роботою ти йдеш на вечерю,
а потім ти береш клієнта з собою в клуб, а в клубі
він платить бонус за вечерю і пригощає напоями.
Усе це записується на його рахунок.
Тут уже стираються певні межі, бо якщо ти виходиш
за межі клубу з клієнтом сама,
у свій вільний час,
дехто із клієнтів очікує від цієї ситуації більшого.
Я точно відчувала тиск приводити більше клієнтів,
ходити на доган-побачення,
але я не почувалася…
Особисто я в клубах не почувалася в небезпеці.
Гадаю, частково небезпечні речі,
мабуть, траплялися поза клубами.
Я працювала журналісткою у жіночому журналі в Лондоні,
і журнал дуже цікавився концепцією гостес.
Тому я вирушила в Японію,
щоб ознайомитися з культурою гостес і дізнатися про неї більше.
Я зрозуміла, що гроші —
вагомий фактор, як і балансування влади між чоловіками й жінками.
Усі гроші належали чоловікам, а не жінкам,
тому чоловіки домінували.
У клубах можна було побачити сексуальну політику в дії.
СУПЕРІНТЕНДАНТ САТОРУ ЯМАШІРО ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Першою командою, яка вела справу Люсі з самого початку,
була команда Терамае.
Вони лише сказали нашій команді, що ідентифікували підозрюваного.
Ним був японець, який часто навідувався в гостес-клуби в Роппонґі,
зокрема «Касабланку».
Тож нам наказали привести того підозрюваного,
затримати його і з'ясувати,
винен він чи ні.
Ми хвилювалися, що підозрюваний
дізнається про наші заходи
і вб'є її, якщо вона досі жива.
Ми підійшли до його машини, перш ніж він поїхав на роботу.
Ми спитали, чи згоден він на добровільний допит.
Ми спіймали його і супроводжували
до найближчого відділку поліції для розслідування.
У нього було алібі, яке ми зрештою підтвердили.
Наш підозрюваний
не викрадав Люсі.
Нам довелося
повернутися до попередніх зачіпок.
15 ДНІВ ЗІ ЗНИКНЕННЯ
Тиждень із Тімом Блекменом
показав його відданим батьком,
який вірить, що його донька жива десь у місті,
і він мусить знайти її якомога швидше.
Дейв Расселл у Токіо для «Меридіан Тунайт».
Стало ясно, що Тім склав певний план.
Якщо не просувати історію….
…вони… ЗМІ знайдуть якусь іншу тему,
і всі раптом забудуть про Люсі.
Він мав привернути увагу до Люсі якомога швидше.
Він розвішував плакати на вулицях, щоб вони потрапили в ефір,
і всі знали її обличчя.
У Тіма з японською поліцією сталося культурне зіткнення.
Ви можете розвішувати плакати, але не тут.
Ну, я їх не зніматиму.
Заарештуйте мене.
Люсі мали знайти.
Усі батьки намагалися б викластися на повну,
щоб розв'язати таку проблему.
Я не допустив би, щоб від мене відмахнулися чи спантеличили.
Тім почувався поза курсом справ.
Своєю діяльністю він виставив поліцію некомпетентною,
що дуже їх розлютило.
Гадаю, через тривожність
і недовіру до японської поліції, яка дуже погано комунікувала,
йому здавалося: що більше він на них натисне,
то кращими будуть результати.
19 ДНІВ ЗІ ЗНИКНЕННЯ
Я зрозумів, що буде саміт «Групи семи».
Я знав, що прилетить Тоні Блер,
і я знав, що британські ЗМІ страшенно зацікавлені.
Тому ми скористалися цією ситуацією.
Прем'єр-міністр Блер прилетів у Токіо,
щоб підтримати справу
зниклої британки-гостес Люсі Блекмен.
Ми тісно співпрацюємо з владою Японії.
Ми просимо жителів Японії
розповісти, якщо їм щось відомо,
і дати нам імовірні зачіпки,
оскільки ця справа трагічна і, звісно ж,
заради родини, яка у відчаї.
Прем'єр-міністр Японії сказав:
«Японська поліція спіймає злочинця».
Ми подумали: легко сказати, але важко зробити.
Ми й самі відчували тиск.
Я відчув
певну суперечність у методі розслідування.
Тому наші особливо наполегливі детективи почали власні розслідування.
Я називав цих детективів «суппон»,
бо вони хапалися за зачіпку до кінця.
Ми вирішили, що краще почати розслідування спочатку,
а не марнувати час на марні зачіпки.
СЕРЖАНТ ДЖУНІЧІРО КУКУ ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Куку чіпкий і наполегливий.
Вкусивши, не відпускає. Як суппон, черепаха.
Ми пропрацювали кілька ночей, переглядаючи щоденні звіти,
написані з першого дня головною командою,
усе в них детально перевірили.
Перевіряючи щоденні звіти,
щоб зрозуміти хід розслідування,
я натрапив на один звіт
з району Роппонґі, де працює чимало клубів.
Іноземку-гостес, яка працювала в клубі,
постійний клієнт запросив поїхати до узбережжя.
Згодом вона знепритомніла
і проспала багато годин.
Коли прокинулася, у неї дуже боліла голова.
На її думку, їй підсипали наркотики.
Інформацію надав менеджер клубу, який, казали,
був ненадійною людиною.
Його слова не вартували довіри.
Прочитавши звіт, ми подумали, що це якесь божевілля.
Така людина могла надати хорошу зачіпку.
Усе це було якось пов'язано зі справою Люсі Блекмен.
Тому поліція взялася за старі звіти,
почала вишукувати старі справи, щоб пов'язати їх між собою.
Але поліція на місцевому рівні
не брала ці звіти до уваги.
Навіть якщо хтось подавав скаргу,
розслідування не відкривали.
РОППОНҐІ, ТОКІО
Ми знаходили власників клубів, які свідчили,
що їхня працівниця пережила таке саме.
Такі історії виринали
просто звідусіль.
МОЛОДША ІНСПЕКТОРКА ТОКІЕ МАРУЯМА ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Ми вирішили поговорити з усіма працівницями
кожного клубу.
Спочатку жінки, які працювали в клубах,
не хотіли з нами розмовляти.
Кожні три місяці заходила поліція,
і всі гостес без візи
мали виходити через чорний хід,
що для тих дівчат було дуже вразливою ситуацією.
Якщо іноземиць-гостес кривдили,
звернувшись у поліцію, вони страшенно ризикували,
бо, найімовірніше, поліція заарештувала б їх
за порушення візових правил.
Немає жодного сенсу йти в поліцію, якщо ви стали жертвою як гостес.
Ми не могли говорити з ними на роботі,
тому спочатку зупиняли їх на вулиці
і ставили запитання там.
Але зрештою кілька жінок звернулися до нас,
бо хотіли допомогти знайти Люсі.
Урешті-решт
ми виявили, що чимало жінок пережили щось дуже схоже.
Знайшли не один аналогічний звіт про гостес,
яку накачав наркотиками і ймовірно зґвалтував якийсь заможний японець.
Більшість злочинців не змінює свого методу.
Як грабіжники, які мають власні методи зламу.
Вони мають звичку.
Ці звички не змінюються.
Він возив їх у розкішних авто,
як-от «Порше», «Мерседес Бенц»
тощо.
Їх запрошували кудись помилуватися океаном
або десь повечеряти.
Він використовував наркотики.
Жертви казали, що почувалися так, наче їм щось підсипали.
Вони прокидалися з відчуттям дискомфорту в усьому тілі.
Хтось блював.
Хтось відчував, як їм пече.
Я дуже їм співчувала.
Зібравши десятки додаткових свідчень
японських та іноземних гостес,
вони виявили, що в Роппонґі роками діяв
сексуальний маніяк, якого досі не зловили.
Він досі не постав перед законом.
52 ДНІ ЗІ ЗНИКНЕННЯ
Родина вирішила запропонувати нагороду в розмірі…
півтора мільйона єн за нову інформацію,
яка допоможе знайти Люсі.
Для нас це було
ще однією можливістю повернути справу в телеефір.
Люди думали, що я роблю це, бо люблю давати інтерв'ю.
Я просто хотів підтримувати увагу ЗМІ, щоб знайти Люсі.
Єдиним виходом було роздмухувати полум'я.
Тіма оточувало чимало журналістів.
Ми припустили,
що він може розповісти щось,
що перешкодить розслідуванню.
На нашу думку, після семи-восьми тижнів
ситуація стає дуже стресовою.
Поліція досі не надала мені
інформації щодо ходу розслідування,
бо вони досі вважають справу надзвичайно конфіденційною.
Я завжди казав,
що слідство просувається поступово.
«Наразі не можу розповісти».
Японці вважали мене трохи грубим,
і я, мабуть, справляв таке враження,
бо не мав часу й психічних сил,
щоб дотримуватися їхніх протоколів.
Я був у досить кепському психічному стані.
У вихідні було державне свято,
на його честь запустили великі феєрверки.
Ми стояли, дивилися на феєрверки, знаєте,
усі довкола святкували і просто гарно проводили час,
крім Тіма, певна річ.
Я починав журналістом, знаєте, просто ходив за ним слідом.
Пхав йому камеру під носа, а він відганяв мене.
З часом Тім почав мені довіряти,
бо ми обидва були в чужій країні
й намагалися зрозуміти, як допомогти знайти Люсі.
Він дзвонив мені о четвертій ночі.
«Хочеш прогулятися, бо я не можу заснути?»
Але він втомився. Певна річ.
Таке не минає без сліду. Усе це його підкосило.
Я почуваюся вимученим і знесиленим.
Дні розтягнулися в тижні, час усе минав,
і закрадалося відчуття безнадії
Практично починаєш думати: «Чим тут ще зарадиш?»
Дякую. Гаразд.
Я батько Люсі Блекмен,
молодої британки, яка зникла в Японії.
З'явилася ідея відкрити окрему телефонну лінію,
щоб дівчата з Європи і Заходу, які тут жили,
могли говорити з нами напряму.
Було дуже ймовірно, що вони могли знати якусь інформацію.
Токійська поліція не до кінця розуміла,
чому та що ми від неї очікуємо.
Їм дуже не подобалася ідея, що ми дізнаємося щось
завдяки гарячій лінії, але вони не могли нам завадити.
62 ДНІ ЗІ ЗНИКНЕННЯ
Її матір з братом хотіли сказати просту річ.
«З днем народження, Люсі».
Тисяча повітряних кульок злетіли в небо,
щоб відзначити 22-й день народження зниклої дівчини, що працювала стюардесою.
Це щоб Люсі знала, що ми не забули про її день народження.
Сьогодні їй виповнилося б 22 роки.
Вона завжди любила свій день народження.
Я просто хочу, щоб вона знала,
що хоч де вона, ми її не забули.
Отож, ми зібрали численні звіти
про чоловіка, який возив гостес на машині
і підсипав наркотики, щоб здійснити насилля.
Однією з жертв була австралійка Джессі.
Її випадок стався за три роки до того.
ЯСУХІКО АСАНО, ПОМІЧНИК ІНСПЕКТОРА ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Вона записала
ім'я чоловіка та його мобільний
у старому записнику,
який залишила в Австралії.
Записник приїхав з Австралії.
Ми попросили її батька
надіслати записник в Японію, щоб побачити на власні очі.
Вона так розлютилася, що закреслила той номер.
Ми підійняли аркуш проти світла, щоб розібрати цифри.
Ім'я «Юдзі Хонда»
Його номер, записаний у нотатнику, закінчувався на 3301.
Ми почали перевіряти
номери, на які дзвонили з цього телефону.
ЖУРНАЛ ДЗВІНКІВ
Номером досі користувалися.
Ми отримали журнал дзвінків, здійснених з того номера,
і знайшли з десяток номерів, на які з нього дзвонили.
Один із тих номерів
належав Люсі.
Це дуже вагома зачіпка і великий крок уперед.
Їм уперше вдалося встановити,
що підозрюваний у викраденні Люсі
справді з нею пов'язаний, що між ними був якийсь зв'язок.
Підозрюваний вигадав
багато фальшивих особистостей, щоб його не відстежили.
Ми попросили оператора провести пошук за місцевістю,
щоб знайти абонента.
О третій годині
ми виявили дзвінок, який прийняла антена біля Токійської вежі.
ТОКІЙСЬКА ВЕЖА АНТЕНА 01
Ще через кілька хвилин
сигнал прийняла антена в зовсім іншому місці.
Ще через п'ять хвилин
дзвінок прийняла антена на заході.
Ще через п'ять хвилин дзвінок прийняла антена на сході.
Жодна машина
не доїхала б так швидко з однієї точки в іншу.
Якась загадка.
Я подумав,
якщо сигнал приймають антени в чотирьох різних напрямках,
тоді можливо, що абонент
дзвонить із міжсекційної зони.
Ідеться про 2000 рік.
Це лише у фільмах
можна точно визначити, звідки надійшов дзвінок.
Насправді можна визначити лише загальний район.
Дзвінок вдалося відстежити до елітного району, який зветься Акасака.
Схоже, дзвінок надійшов з хмарочосів Мото-Акасака,
тобто з дуже дорогого житлового будинку,
де стоять камери спостереження тощо.
Туди просто так не зайдеш. Доступ обмежений.
Ми показали консьєржу поліційні значки.
Він сказав, що двома приміщеннями на шостому поверсі
користувалася компанія «Плант Оріхара».
Консьєрж сказав, що її власник трохи дивакуватий.
Він проходив повз консьєржа
не вітаючись,
завжди опускав голову і не показував свого обличчя.
Він їздив на розкішних автомобілях.
«Порше», «Мерседес Бенц», «Астон Мартін» і «Роллс Ройс».
Тобто всі машини, згадані у свідченнях.
Я не знав, «Плант Оріхара» — ім'я іноземця чи назва компанії?
Даних бракувало.
Ім'я мешканця квартири не було вказано.
Його підозрювали в злочині,
але доказів було замало, щоб отримати ордер.
Залишилися самі припущення, і слідство застопорилося.
Зайшло в глухий кут.
Серед опитаних нами гостес
кілька погодилися на запис свідчень.
Серед них — Моніка з Англії.
Гадаю, ішлося про чоловіка, який назвав себе Кодзі.
Десятого жовтня 1997 року
вона зустрілася з чоловіком на ім'я Кодзі в Роппонґі,
в комплекс апартаментів
із видом на океан.
Вона сказала, що пам'ятає ряд пальм,
а в тому районі
пальми росли лише в комплексі «Зуші Маріна».
Моніка могла пригадати більше подробиць,
тому ми разом поїхали в «Зуші Маріну».
ТОКІО
«Зуші Маріна» знаходиться за пів години їзди від Токіо.
Це елітний відпочинково-житловий комплекс,
тобто дуже дорогий район для заможних і багатих людей.
Вона сказала, що це сталося тут.
Її привезли саме в цей комплекс.
Ми об'їхали територію.
Вона підозрювала, що це четвертий або сьомий будинок,
але не могла сказати точно.
Пригадую, ми зайшли в ресторан поблизу
і показали офіціантці фотографію Люсі.
Вона сказала, що ця жінка точно
приходила сюди першого липня.
ЛЮСІ ДЖЕЙН БЛЕКМЕН, 21 РІК 175 СМ, СЕРЕДНЯ СТАТУРА, ОВАЛЬНЕ ЛИЦЕ
Коли спитав, чи вона була сама,
вона відповіла, що з чоловіком.
Я хотів отримати список мешканців «Зуші Маріни».
Я поговорив з помічником консьєржа.
Пояснив нагальність ситуації, і він усе зрозумів.
СЕРЖАНТ РЬО ХАТАШІТА
ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Я мав викреслювати їх по черзі.
Завдання складне й часозатратне,
але якщо людина жива, потрібно знайти її якомога швидше.
Я перевірив їх усіх по черзі, але нічого не знайшов.
І все ж я відчував, що один із них викликає підозру.
Тому я шукав чоловіка,
якому належить багато розкішних іноземних машин.
І тут виринула людина на ім'я Обара.
Почувши це ім'я,
я пригадав,
що в хмарочосах Мото-Акасака
була компанія під назвою «Оріхара».
О БАРА
Ієрогліф «Обара»…
ОРІ ХАРА
…також читається як «Оріхара».
Я відчув мороз по шкірі й здригнувся.
Для слідства цей момент був переломним,
бо вперше зачіпки поєдналися між собою.
А310 ДЖОДЖІ ОБАРА
Поліція нарешті дізналася ім'я.
Джоджі Обару,
як виявилося, уже заарештовували у Вакаямі,
бо він вдягнувся в жіночий одяг
і нишком фільмував у жіночій вбиральні.
Я поговорив із поліціянтами, які тоді вели його справу,
і спитав, який він.
Вони сказали, він чинив спротив.
Після арешту
він відмовлявся сфотографуватися для досьє.
Відвертав обличчя від камери. Зовсім не співпрацював.
Я попросив надіслати мені його фото факсом.
Тодішнім факсам бракувало якості, і фотографія вийшла дуже темною.
Ми зібрали із сотню фотографій підозрюваних
і показали їх жертвам.
І Моніка, і Джессі
вибрали фотографію Обари без жодних сумнівів.
Ось так нарешті
ми дізналися справжнє ім'я, яке крилося за всіма псевдонімами.
Тепер вони знають, як виглядає підозрюваний, і розуміють,
що якщо він тримає Люсі в заручниках,
у них немає часу — треба діяти.
103 ДНІ ЗІ ЗНИКНЕННЯ
Ми не могли прямо пов'язати його з Люсі,
але могли заарештувати його
у справах інших жертв.
О шостій ранку ми вже стояли на позиціях.
ІНСПЕКТОР ТАДАШІ НАІТО ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Слідчі завжди нервують, заарештовуючи людину у справі.
Я дуже хвилювався.
Двоє стояли біля аварійного виходу,
ще двоє — обабіч вікна,
і ще один — біля дверей, на варті.
Здається, загалом залучили сімох людей.
По рації мене попередили, що підозрюваний прокинувся й увімкнув телевізор.
Тож я продовжив спостереження.
Десь о сьомій він завжди виходив, щоб купити газету,
тому я не бачив потреби вдиратися.
Обара не здавався агресивною людиною.
Я гадав, він не вдасться до насилля.
Але я переживав, що він вистрибне з вікна.
Лише про це й думав.
Перед сьомою годиною двері відчинилися.
Коли я спитав: «Ви Обара?», — його лице раптом витягнулося.
Він сказав: «Так, це я».
Гадаю, він знав, що арешт неминучий.
Джоджі Обару, президента компанії з керування нерухомістю,
заарештували сьогодні рано вранці.
Поліція зазначає, що Обару часто бачили
в тому районі, де працювала 22-річна Люсі з Кенту.
Ми дізналися, що з'явився підозрюваний,
а потім досить швидко ми дізналися, що когось заарештували.
Це було дуже важливо.
Можливо, цей чоловік знав, де Люсі.
Джоджі Обара був гульвісою, який успадкував великі статки.
Батько забезпечив йому багатство,
але всі сусіди описували його як одинака.
Йому належало багато нерухомості,
і поліція почала обшук усіх його маєтків.
Будь ласка, відійдіть.
Я відповідав за місце злочину в четвертій будівлі «Зуші Маріни».
Ми знайшли чимало
наркотиків і алкоголю.
Я чітко пригадую
металевий гак на стелі.
Пригадую, я не розумів,
нащо там металеве кріплення.
Я відповідав за обшук та вилучення в хмарочосі Мото-Акасака.
Найяскравіше запам'ятався його записник.
Не знаю, коли він це написав,
але в одному записі він зазначив, що стане лихим
і присвятить себе злу.
Він різко змінив своє мислення, щоб стати абсолютно лихим.
Він перетворився на якесь чудовисько.
Тож після арешту Джоджі Обари
поліція обшукала кілька його маєтків у Токіо,
бо він був магнатом нерухомості,
включаючи квартиру на узбережжі в «Зуші Маріні»,
куди він заманив численних жертв.
Ми вилучили багато відеокасет,
і йдеться не про дві-три.
На відеокасетах зазначалися імена. Але не повні імена.
Усе, що Обара робив із тими жінками, було записано на відеокасетах.
Гадаю, не варто знову обговорювати їх детальніше.
Поліція знайшла
400 відеозаписів жінок,
вочевидь, у коматозному стані.
Вони лежали на ліжку, а він чинив над ними насилля.
Як у фільмах жахів.
Ми дізналися, що металеві кріплення на стелі
використовувалися, щоб підійняти ноги жертви.
Він не вважає людей людьми,
лише ляльками.
Я ніколи не бачила…
Я не бачила нічого огиднішого.
Я навіть уявити не могла, що існують такі люди.
Їх було дуже багато,
і детективи мали переглянути всі касети по черзі.
Але жоден із записів не містив відео з Люсі Блекмен.
Нашою метою було знайти Люсі.
Тому я відчував тиск.
Але ми мали багато доказів проти нього, тому я подумав, що шанс є.
Під час нашої розмови
я відчув, що він дуже звиродніла людина.
Він заперечував усе, пов'язане з його злочинами.
Навіть коли я показав йому докази,
він наполягав, що все це — вистава.
«Їм усім заплатили».
Вигадував такі виправдання. Ось і все, що він визнав.
Обара заперечував, що знає Люсі.
Заперечував, що бачився з нею, заперечував будь-який контакт із нею.
Тепер хід слідства
має ґрунтуватися на наявних доказах.
Обара наполягав, що секс на всіх відео відбувався за згодою.
Тепер поліція мала ідентифікувати жертв, які дадуть свідчення
і підтвердять, що не давали згоди
і стали жертвами,
щоб відкрити проти нього кримінальну справу.
Переглянувши відеодокази,
я подумала, що цей злочин нічим не поступається вбивству.
Для жінки сексуальний злочин не кращий за вбивство.
СЕРЖАНТКА МІЦУКО ЯМАҐУЧІ ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Пригадую, ми виділили велику кімнату аналітичній команді.
Вона могла вмістити десятки людей.
Нам бракувало людей,
тому довелося залучити молодих офіцерів з сил швидкого реагування на допомогу.
Жертви змінювалися,
але ті самі злочини повторювалися знову і знову.
У кількох молодих офіцерів
стався нервовий зрив.
Я навідалася до кількох жертв додому
і побесідувала з ними.
Вони прокидалися і не знали, що з ними сталося.
Так казали всі.
Мені доводилося казати, що в нас є докази.
Але найважче було показувати їм відео.
Вони закривали очі.
Одна просила: «Скажіть, що це не я, це ж не я?»
Інша сказала: «Тепер це в минулому, і я не хочу його ворушити».
В однієї жертви потекла кров із носа.
Мабуть, їй було дуже важко.
Я казала, що ми мусимо заарештувати і покарати злочинця,
а для цього
нам дуже потрібна їхня допомога.
Ми не хотіли, щоб Обарі все зійшло з рук.
Ось що ми думали.
Ось як я пояснювала ситуацію жертвам.
Це був єдиний спосіб.
Тож поліція мала довести, що секс відбувався без згоди.
Коли людина під впливом наркотиків, вона не може дати згоди на секс,
що в Японії називають квазізґвалтуванням.
Поліція вважала,
що він присипляв жертв хлороформом.
Тому відеозаписи мав переглянути слідчий-криміналіст.
Він брав рушник і коричневу пляшку
і виливав рідину з цієї пляшки.
Притуляв рушник до обличчя жертви.
СЛІДЧИЙ-КРИМІНАЛІСТ ДОКТОР КЕЙЗО ХАРФУДЖІ
Рушники завжди прикривали обличчя жертв.
Серед вилучених предметів були снодійні препарати,
великі об'єми ефіру, хлороформу
і багато інших незаконних препаратів
зі снодійним ефектом.
Переглядаючи різні записи жертв,
я звернув увагу на одну жінку.
Раптом
її руки почали тремтіти.
Я здивувався, чому її руки рухаються, якщо вона непритомна.
Токсичність хлороформу може спричинити гострий гепатит,
який може призвести до печінкової енцефалопатії.
Я дізнався, що цей синдром називається флепінг-тремор.
Дослідивши ситуацію жертви докладніше,
я дізнався, що нею стала 21-річна жінка на ім'я Каріта,
і що вона померла.
Каріта Ріджвей була одноліткою Люсі, їй був 21 рік.
Вона зникла на вісім років раніше, у 1992 році.
Я зустрілася зі старшою сестрою Каріти, Самантою.
Перед тим вони вже подорожували Японією та Австралією,
обидві полюбляли пригоди.
Потім Сем сама поїхала в Токіо викладати англійську.
Її сестра Каріта полетіла до неї, але не могла знайти роботу.
Тому вирішила знайти тимчасову роботу гостес.
І от якось Каріту привозить у лікарню
якийсь чоловік і каже, що вона отруїлася.
Лікарі ніяк не могли зрозуміти, що з нею відбувається.
Її органи почали відмовляти.
Після тижня в лікарні
їм довелося від'єднати апарат життєзабезпечення.
Але тоді поліція не хотіла втручатися,
бо вона нібито померла від отруєння,
і вони не запідозрили злочин.
Розтин не зробили.
Але, на щастя, вони зберегли зразок Карітиної печінки.
Після арешту Обари поліція додала два і два
і зробила аналіз печінки, у якій знайшли хлороформ.
Тепер вони могли заарештувати Обару за викрадення Каріти Ріджвей
і вбивство через необережність.
Але досі ніхто не знав, що він зробив з Люсі.
Він, певна річ, знищив
усі записи того, що він зробив із Люсі.
Тому вони не могли пов'язати його з викраденням і нападом на Люсі Блекмен.
134 ДНІ ЗІ ЗНИКНЕННЯ
Тім Блекмен і його донька Софі досі не знають, що трапилося з Люсі.
Ця 22-річна дівчина, яка працювала гостес, у липні просто зникла.
У своїх показах Джоджі Обара, бізнесмен, заарештований місяць тому,
надав більше інформації,
але досі заперечує будь-яку причетність до її зникнення.
Дійшло до того, що він визнав, що познайомився з Люсі в «Касабланці».
Тепер нам відомо, що це сталося приблизно за тиждень до її зникнення.
За ним тягнеться довжелезна історія
викрадення білявок із Заходу,
і от минає тиждень — і Люсі зникає.
Надія на те, що арешт Обари поверне нам Люсі,
досить швидко розвіялася, бо опісля ситуація
стала похмурішою.
Коли ти такий вимучений, то вже не розрізняєш
радість, полегшення, пригнічення, тривожність
чи глибокий сум.
Усе зливається в одну емоційну масу.
Нашим головним фокусом залишалася Люсі.
Ми мали проаналізувати кожен доказ,
щоб урятувати її.
Обара мав звичку збирати речі.
У його квартирі було багато чеків.
Команда з аналізу доказів ретельно їх дослідила
і склала хронологію дій Обари.
У нього на все був чек.
Команді вдалося відтворити
кожен його маршрут за допомогою знайдених чеків.
Завдяки аналізу ми дізналися, що першого липня приблизно о 15:00
Обара зустрівся з Люсі, і вони поїхали в «Зуші».
По дорозі до «Зуші»
Обара з Люсі зайшли в ресторан біля яхтової гавані в «Зуші Маріні».
Це підтвердив тодішній молодший інспектор Асано.
1 ЛИПНЯ 2000 РОКУ
А ввечері, приблизно о 17:00,
вони пішли у квартиру Обари в «Зуші Маріні».
Відтоді місцезнаходження Люсі стає невідомим.
2 ЛИПНЯ 2000 РОКУ
У період між вечором другого липня та світанком третього липня
Обара повернувся в Токіо.
Четвертого липня
Обара купив чимало речей.
П'ятого липня Обара навідався у квартиру в «Блу Сі Абурацубо»,
одну зі своїх численних квартир.
Наступного дня
мешканець поскаржився консьєржу на шум, що долинав із квартири Обари.
Серед чеків команда знайшла одну дуже цікаву покупку.
Бензопила, цемент і переносний намет.
Поліція почала здогадуватися,
що, мабуть, за їхньою допомогою хотіли замести сліди злочину.
Згідно з нашим аналізом, висновок наступний.
Люсі пішла з життя першого липня.
Через кілька днів
її тіло перевезли з «Зуші Маріни» до «Блу Сі Абурацубо».
Найімовірніше, там її розчленували.
Проаналізувавши різні докази,
нам довелося зробити такий висновок.
Для справи Люсі
нам були потрібні вагомі докази,
але поки що ми мали лише непрямі докази його провини.
Для справи Люсі ми потребували переконливих доказів,
але без тіла
ми не могли судити за вбивство.
Прокурор сказав, що без зізнання
справа навряд чи до чогось дійде,
тому ми розуміли, що мусимо знайти тіло за будь-яку ціну.
СУПЕРІНТЕНДАНТ КАЦУЙОШІ АБЕ ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Ми почали шукати місця,
де можна було б поховати тіло десь поблизу.
Ми не знали, де вона може бути.
Але точно десь неподалік від квартири в Абурацубо.
Керівництво дало нам
останній тиждень на пошуки.
Коли тиждень закінчиться, вони нас розпустять.
Мені шлунок зводило.
Я сказав своїм: це останній шанс.
Я боявся того,
що станеться, якщо ми її не знайдемо.
Ми мусили ув'язнити його по-справжньому.
Ось що я думав.
ЮДЖІ НОЗОЕ, ПОМІЧНИК ІНСПЕКТОРА ТОКІЙСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ
Зони, які ми мали обшукати…
Небезпечна місцевість.
Пошуки тривали не один день.
Ми геть вимастилися, від нас тхнуло.
9 ЛЮТОГО 2001 РОКУ 223 ДНІ ЗІ ЗНИКНЕННЯ
Ми вийшли на узбережжя о 8:15.
Там було кілька печер.
Я поклався на інтуїцію.
Місцевість була засмічена купою всього, що прибило туди хвилями.
Тому я повністю вичистив печеру зсередини.
Коли я все прибрав,
то побачив ванну.
Я її перевернув.
Я сказав: «Це м'ясоїдні жуки».
Я очистив територію і взявся копати довкола.
Спочатку це скидалося на великий мішок,
але я відкрив його
і зрозумів, що це Люсі.
Я стояв на каменях біля печери,
коли мені подзвонили.
Голос Нозое сказав: «Воно тут!»
Я не міг розібрати, що він каже.
Тому я сказав зачекати там, бо я зараз підійду.
Над нами зібралася величезна зграя шулік.
Вони клекотали.
Відчули запах смерті й почали кружляти небом.
Рано вранці, коли поліція знайшла тіло,
я зрозумів, що мушу подзвонити Тіму.
Я мав йому сказати, бо поліція цього не зробила б.
Я пам'ятаю
довгу паузу після того, як я йому сказав.
Знаєте, той дзвінок не йде з моїх думок.
Я дуже чітко пам'ятаю, де я був. Я стояв у провулку,
надворі дощило.
Подзвонив Джейк і сказав: «Знаєш, її знайшли».
Я весь час сподівався,
аж до тієї миті, а потім,
гадаю, хвилин через 20, подзвонив японський перекладач і сказав,
що стоматологічний висновок усе підтвердив, і це Люсі.
Я просто стояв посеред вулиці і кричав.
Тоді я вперше по-справжньому зрозумів,
що, можливо, Люсі мертва.
Я так люблю Люсі.
Вона була неймовірною, чудовою людиною,
як у душі, так і зовні.
Вона ніколи не сказала нікому поганого слова,
і поруч із нею люди завжди почувалися особливими.
Її любило дуже багато людей.
Як можна вчинити щось таке жахливе,
таке негуманне, таке лихе?
Коли вбивцю Люсі визнають винним у його злочині,
я бачу справедливість у тому, щоб він провів решту життя у в'язниці,
роздумуючи над своїми несказанними злочинами.
Тепер ми можемо звинуватити його у вбивстві Люсі.
Заради самих жертв йому потрібно дати найсуворіше покарання.
Я не можу передбачити, як зрештою пройде суд.
Але якщо Люсі вбив таки він,
надіюся, він більше не побачить сонця і не вдихне повітря.
ДЖОДЖІ ОБАРУ ЗВИНУВАТИЛИ У ВИКРАДЕННІ, ЗҐВАЛТУВАННІ, ЯКЕ ПРИЗВЕЛО ДО СМЕРТІ,
І НЕЗАКОННОМУ ПОЗБАВЛЕННІ ВІД ТІЛА ЛЮСІ
І В ЗҐВАЛТУВАННІ КАРІТИ РІДЖВЕЙ, ЯКЕ ПРИЗВЕЛО ДО СМЕРТІ.
Ми сиділи в залі суду, і там був Обара.
Усе видавалося нереальним.
У мене взагалі не залишилося сил на емоції.
ДОКАЗІВ ВИСТАЧИЛО, ЛИШЕ ЩОБ ЗВИНУВАТИТИ ОБАРУ
У 8 ВИПАДКАХ ЗҐВАЛТУВАННЯ З-ПОМІЖ БЛИЗЬКО 400 ЙОГО ЖЕРТВ.
Якби я покладав усі свої надії на те, що його визнають винним,
тоді я просто викопав би собі ще одну яму.
ОБАРУ ЗАСУДИЛИ ДО ДОВІЧНОГО УВ'ЯЗНЕННЯ ЗА СМЕРТЬ КАРІТИ РІДЖВЕЙ
І 8 ІНШИХ ВИПАДКІВ ЗҐВАЛТУВАНЬ.
АЛЕ ЙОГО ВИЗНАЛИ НЕВИННИМ У ВСІХ ЗВИНУВАЧЕННЯХ СТОСОВНО ЛЮСІ.
Сьогоднішній вирок суду показав,
що життя Люсі не було марним.
Завдяки Люсі справедливість перемогла для Каріти Ріджвей
і ще восьми жертв зґвалтування,
які не побоялися підтримати цю справу.
Та, на жаль, сьогодні не відбулося справедливості для Люсі.
Я дуже засмутилася.
Не могла повірити, що його виправдали.
Слідчі тоді навіть не здивувалися, а радше просто розлютилися.
Він скоїв такі страхіття.
Так?
Скажіть, будь ласка, що ви плануєте робити далі?
Ми дуже чітко зазначили, що вважаємо,
що наша родина заслуговує на справжню справедливість для Люсі,
тому необхідно серйозно розглянути можливість апеляції.
Поліція знайшла багато окремих
ниток, але вони не вибудували достатньо сильну справу.
Тому коли Блекмени подали на апеляцію,
вони просто краще вибудували справу.
У КВІТНІ 2007 РОКУ СПРАВУ ПОДАЛИ НА АПЕЛЯЦІЮ.
Ми віддалися повністю — кров'ю, потом і слізьми.
Ми зробили, що мусили.
16 ГРУДНЯ 2008 РОКУ ОБАРУ ВИЗНАЛИ ВИННИМ
У РОЗЧЛЕНУВАННІ ТА ПОЗБАВЛЕННІ ВІД ТІЛА ЛЮСІ.
ЙОГО ДОВІЧНЕ УВ'ЯЗНЕННЯ НЕ ПІДЛЯГАЄ СКАСУВАННЮ.
Сьогодні перемогли правда, честь і справедливість.
Не лише для Люсі, а й для всіх жертв жорстокого сексуального злочину.
Він отримав довічне ув'язнення. Гадаю, справедливість відновлено.
СЕВЕНОУКС, АНГЛІЯ
У 2010 році мені випала нагода
навідати могилу Люсі та віддати свою шану.
Тому я вирушив в Англію.
Джейн почастувала мене пообіднім чаєм.
Це було для мене вперше.
Я чув, що це такий прояв гостинності,
і мене дуже зворушив її теплий прийом.
Могила Люсі стоїть на цвинтарі біля церкви.
На плиті написано її ім'я.
ЛЮСІ ДЖЕЙН БЛЕКМЕН 01.09.1978–01.07.2000
«Зірка, що освітлює наше небо».
Напис на надгробку.
Те, що Люсі приїхала сюди з іншої країни на роботу,
а потім стала жертвою такого злочину,
залишило певний слід у моєму серці.
Відтоді ми щороку приходимо туди вшанувати її дух
і помолитися за її мирний спочинок.
Ми навідуємося туди вже 20 років.
Думаю, таке трапляється нечасто.
Якимось химерним чином
Люсі дозволила нам відчути життя
попри всю цю страхітливість і жорстокість.
Знаєте, це немов такий
спадок, який залишила Люсі
у моєму серці, у моїй душі.
І вони… Ці почуття
дуже чисті й не заплямовані
ненавистю і злістю, пов'язаними з усім рештою,
бо я не пускаю все те в спогади про Люсі.
Переклад субтитрів: Софія Семенко