Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A kertben ültem otthon, mikor Sophie, Lucie húga felhívott,
és azt mondta, Lucie eltűnt.
Nem értettem, honnan tudja, hogy eltűnt.
Pár napja nem hallottunk felőle.
Nem veszi fel a telefont, és e-mail sem jött tőle.
Japánban dolgozott.
Egyből az jutott eszembe, hogy kell lennie valami racionális magyarázatnak,
valami oknak, ami miatt nem jelentkezik.
A japán rendőrség nyilvános segítséget kért
egy 21 éves brit nő megtalálásához.
Lucie Blackmant nem látták,
mióta elhagyta a bárt, ahol hoszteszként dolgozott.
Volt még három vagy négy hívás.
Tudtam, hogy valami nem stimmel.
Tehetetlen pánikot éreztünk,
ami összenyom maga alatt.
Tokió, a világ legnagyobb metropolisza.
Sokaknak egy csábító hely, valakinek egy rémálom.
Több, mint egy hét telt el, hogy Lucie Blackman eltűnt.
Minden évben több száz csillogó szemű fiatal lány
keresi fel Tokió ragyogó fényeit.
A városi rendőrség vallási szekta általi
lehetséges elrablás ügyében nyomoz.
A japán hatóságok immár szexuális ragadozó után kutatnak,
aki évtizedek óta Tokió utcáin ólálkodik.
ELTŰNT SZEMÉLY: A LUCIE BLACKMAN-ÜGY
TOKIÓ, JAPÁN
Mikor Lucie befejezte az iskolát, világot akart látni,
mint sok más fiatal.
Hiszen ez fantasztikus élmény.
Emlékszem, Lucie azt mondta: „Japánba szeretnék utazni.”
„Lenyűgöz az ottani kultúra,
és úgy gondolom, érdekes élmény lesz.”
Japán a tisztaság mintaképe, nemde?
Az ország, ahol mindenki udvarias.
Nincs bűnözés.
Elveszted a tárcád a metrón, és visszakerül hozzád.
Tokió a 2000-es években izgalmas hely volt.
Sok külföldi jött ide dolgozni.
Sok pénzt lehetett keresni, és jól szórakozni.
Igen, mint a Channel 4 többi dolgozója, én is Japánban vagyok.
A legnépszerűbb kulturális exportcikk jelenleg a Pokémon.
Konicsiva! Üdv a Japánoramában!
A biztonságos, udvarias Japán imázsa, annyira erőteljes volt,
hogy senki sem gyanakodott arra, hogy létezhet, egy titkos sötétebb oldala.
JOJOGI, TOKIÓ
Egy vendégházat üzemeltető barátom keresett meg…
…és azt mondta, egy 21 éves Lucie nevű lány,
aki a vendégházában lakott, eltűnt, és nem tudja elérni.
Most először történt vele ilyesmi,
és nagyon feldúlt volt.
A feszült tekintete alapján tudtam,
hogy komoly a helyzet.
2000. JÚLIUS 3. 3 NAPJA ELTŰNT
Említettek róla pár szót a japán sajtóban.
A BRIT LÉGIUTAS-KÍRÉSŐT ELRABOLTA EGY SZEKTA
Kezdetben senki sem tudta.
Talán volt egy csoport külföldi, akik tudták,
hogy valaki eltűnt.
Japánban voltam bűnügyi tudósító.
A főnököm odajött, és azt mondta: „Hé, gaijin!”
Ez egy külföldiekre használt kifejezés.
Azt mondta: „Szükségünk van rád. Egy gaijin is érintett az ügyben.”
Az első benyomásom az volt, hogy biztos Thaiföldre ment,
csak nem szólt senkinek.
Elmentem a városi rendőrségre.
Mindenről tájékoztattak.
TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
Rendőrként én feleltem a Lucie-ügyért.
AKIRA MITSUZANE, FŐFELÜGYELŐ
TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
Eleinte lehetségesnek tartottuk, hogy egyszerűen csak világgá ment,
így részletes képet kellett kapnunk a családjáról,
hogy volt-e erre oka.
Akkoriban
sok külföldi maradt illegálisan dolgozni, miután lejárt a vízumuk,
és gyakran tűntek el nyomtalanul.
MASAHIKO SOEJIMA VOLT NYOMOZÓSEGÉD, TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
Amikor először hallottam róla,
fogalmam sem volt, hogy bűnügy vagy sem.
11 NAPJA ELTŰNT
Lucie apja, Timothy Blackman, Tokióba érkezett,
mivel a rendőrség azt feltételezi, hogy elrabolhatták a lányát.
Úgy három hete beszéltem vele.
Egy átlagos apa-lánya beszélgetés volt.
„Szia, apa! Jól érzem magam Japánban.”
Mondott valamit? Aggódott az élete miatt Japánban?
Azt mondta, jól érzi magát, és nagyon szép a város.
Történt valami, és vissza kellett szereznünk őt.
Ha esetleg úgy érzi az ember, hogy nem tud beszélni a kamera előtt,
mert még sosem csinálta,
akkor is nekikezd az ember, mert meg akarja találni a gyerekét.
Tim érkezésekor, újságírók és emberek hada volt a reptéren,
és hirtelen a sztori óriásira nőtt,
és nagyon gyorsan mindenki erről beszélt.
Mi történt Lucie Blackmannel?
A British Airways volt légikisasszonya július elsején tűnt el.
A japán rendőrség nyilvános bejelentést tett
egy 21 éves brit nőről, aki 11 napja tűnt el Tokióban.
De Tokió egy hatalmas város,
ahol hozzávetőleg 27 és fél millióan élnek.
Mintha tűt keresnénk a szénakazalban.
Találkoztam Tim Blackmannal és Sophie-val, Lucie húgával.
Hihetetlenül aggódott,
de Tim egy hivalkodó showman is volt,
aki arra használta a karizmáját, hogy felrázza kicsit a dolgokat,
amit meg is tett.
Azt akarja,
hogy mindenki igyekezzen, és keresse Lucie-t.
Jake értette a japán rendszer működését,
és persze kétnyelvű volt, ami szintén nagy előny.
Szerintem a munkája miatt rendőri kapcsolatai is voltak.
Bármilyen információ hasznos lehet.
Kérem, hívjon minket!
Már az érkezése előtt is nyomozott a rendőrség.
Aktívan próbáltak információkat szerezni.
Harmincezer Lucie Blackman-posztert raktak ki Tokióban.
A rendőrség a lakosság hívásai alapján tájékozódott,
de nem tudták, hihetők-e az észlelések.
Jó napot!
ELTŰNT
Lucie az elsőszülött gyerekünk volt,
és teljesen megváltoztatta az életünket.
Nagyon különleges volt a családban.
Gyors észjárású volt.
Sok emberre volt hatással.
Úgy érzem mindenki, aki ismerte, miközben lányként cseperedett,
a ragyogása körül keringett,
mintha ő lenne a dolgok középpontja.
Lucie úgy döntött, hogy az utazás legjobb módja,
ha csatlakozik egy légitársasághoz.
Lucie számára ez nagyon nagy dolog volt.
Eltűnt, veszélyben volt.
Most az volt a feladat, hogy megtaláljuk Lucie-t.
AZABUI RENDŐRŐRS
Találkoztam Timmel a rendőrség nevében, és elmagyaráztam a helyzetet.
Nem volt sok tapasztalatom
más országokból érkezőkkel,
így meglepődtem a kérdésein bizonyos témákban.
Megkérdezte, hogy ellenőriztük-e az összes biztonsági kamerát.
Elmagyaráztam neki,
hogy a személyiségi jogok védelme miatt Japánban korlátozottan használtak
térfigyelő kamerákat akkoriban.
Azt mondta: „Mitsuzane, maga viccel.”
„Londonban minden utcán vannak kamerák,
és mindegyik Japánban készül.”
A rendőrség úgy viselkedett, ahogy vártuk. Az udvariasság csúcsa voltak.
De valaki odajött hozzám.
Egy angol férfi, aki elvett egy japán nőt.
Azt mondta:
„Mivel Lucie nem japán állampolgár, a rendőrség nem indít nyomozást.”
És ez nagyon mélyen érintett.
Ezek hallatán azt gondoltam:
„Ki kell találnom egy nyomozás
elindításának módját.”
BRIT NAGYKÖVETSÉG
Úgy gondoltam, először el kell juttatnunk a hírt a médiába.
Tegnap délután azzal a benyomással
távoztunk a rendőrségről,
hogy minden szálat követnek,
szélesebb távlatokban gondolkoznak,
és felmérnek minden lehetőséget.
Szerveztünk egy sajtótájékoztatót, hogy ismertté tegyük az ügyet Tokióban.
Át kellett helyezniük a sajtótájékoztatót a legnagyobb előadótermükbe,
mert az egész japán média el akart jönni.
Ránéztem az emberekre, és azt mondtam Sophie-nak:
„Így fogjuk megtalálni Lucie-t, Sophie.”
„Ezek az emberek megtalálják nekünk Lucie-t.”
Hogy hogyan érzem magam…
Bizonyára mindannyian megértik. Eltűnt a nővérem.
Csak azt akarom, hogy hazajöjjön.
Ha bárki tudna segíteni, akárhogyan,
nagyon hálás lennék, ha jelentkezne.
A brit sajtó nagy érdeklődést mutat.
A japán média kerüli a spekulációkat,
míg a brit média gyorsan felkapja
a különböző elméleteket,
és bárkit felkutatnak, hogy beszéljenek az ügyről.
Ha tudnak az emberek Japánról,
ha nem, mindenképp jó főcím volt.
ELRABOLTA A LÁNYUNKAT EGY REJTÉLYES SZEKTA?
Úgy tudtuk, Lucie még él,
és azt mondták, Hongkongba viszik hajóval.
És, hogy szexrabszolgának vitték el.
Hogy egy szekta rabolta el.
ELRABOLTA EGY SZEKTA
SZEXRABSZOLGA
Lucie nagyon szkeptikus ifjú hölgy.
Az ötlet, hogy hirtelen érdekelni kezdte
valamilyen vallási szekta,
egyáltalán nem tűnt igaznak.
Nevetségesnek tartottuk.
Akkora figyelmet terelt erre az ügyre,
hogy a japán kormánynak
és a tokiói rendőrségnek rengeteg energiát kellett erre fordítania.
Általában véve,
négy-öt rendőr jut egy eltűnt ember ügyére.
De 100 ember? Ez nem normális.
A rendőrség Roppongiban kutatott, ahol Lucie dolgozott.
És Roppongiban rengeteg bár
és sok hoszteszklub volt.
Érdekes volt éjszakai élet.
Sok külföldi, sok pénz.
Ott volt a Goldman Sachs,
a Lehman Brothers és sok más pénzügyi cég.
Olyan volt, mint egy buli. Dőlt a pénz.
Roppongi is kezdte ezt észrevenni.
Voltak, akik rengeteg pénzt
költöttek egyetlen este alatt.
A Casablancában dolgoztam,
ugyanott, ahol Lucie Blackman is.
Egy kicsi, jelentéktelen hoszteszklub volt.
Nehéz elmagyarázni a hoszteszkedést, mert nincs nyugati megfelelője.
Elmész egy bárba, ami tele van idősebb férfiakkal,
akikkel beszélni kell, és italt kell felszolgálni.
De nincs szex. Nem erről van szó.
Nem tűnt túl mocskosnak vagy nehéznek.
Azt csináltam, amit ingyen is csinálnék,
főleg huszonévesen:
bárokba járni és ismerkedni.
Sok pénzt lehetett keresni hoszteszként.
Kb. 50 dollárt fizettek óránként.
És, ha sokat ittál, még bónuszt is kaptál.
És csak öt-hat órát kellett dolgozni.
Egyszerű, ártatlan munka is lehet, ha úgy akarjuk.
A japán hoszteszkedés vonzza
azokat a lányokat, akik érdekes élményekre vágynak,
és akik szeretnek élni.
Rengeteg csodás független lány volt,
akik utazni akartak.
Ilyen bátor emberekkel találkozni,
akik nagyobb képet alkotnak az életről,
csodálatos volt.
A „dohan” a hoszteszkedés legvisszásabb része.
A „dohan” azt jelenti, amikor munka előtt vacsorázni visznek,
aztán bevonulunk a klubba, és odabenn
bónuszt fizetnek a vacsoráért, aztán piát vesznek nekünk.
És mindez hozzáadódik a számlájukhoz.
Szerintem elmosódott a vonal, mert nyilván vannak, akik
a hoszteszklubokból hazamennek a kliensekkel
a szabadidejükben,
és vannak olyan vendégek, akik ezt többnek gondolják, mint ami.
Határozottan nyomás volt rajtam, hogy több vendéget hozzak,
vagy „dohan” randira menjek,
de személy szerint
sosem éreztem magam veszélyben a klubokban.
Talán a veszélyes dolgok
a klubokon kívül történtek.
Londonban újságíróként dolgoztam egy női magazinnál,
amely nagy érdeklődést mutatott a hoszteszkedés iránt.
Elmentem Japánba,
hogy megismerjem a hoszteszkultúrát, és többet megtudjak róla.
Úgy éreztem, hogy a pénz
fontos tényező és a hatalmi játszma része a férfiak és nők között.
A férfiaknak volt pénze, a nőknek nem,
így a férfiak domináltak.
Így a bárokban megjelenhetett a szexuális politika.
SATORU YAMASHIRO FELÜGYELŐ, TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
A Lucie ügyén dolgozó első csapat,
a Teramae csapat volt.
Tőlük értesültünk, hogy azonosítottak egy gyanúsítottat.
Japán volt, aki a Roppongi környéki hoszteszklubokat látogatta,
beleértve a Casablancát is.
Parancsba kaptuk,
hogy vegyük őrizetbe a gyanúsítottat,
és derítsük ki, bűnös-e vagy sem.
Attól féltünk, hogyha az elkövető
rájön mit is csinálunk,
és Lucie még mindig életben van, talán megöli.
Az autójánál vártuk, mielőtt munkába indult.
Megkértük, hogy önként jöjjön be kihallgatásra.
Elfogtuk, és elkísértük
a legközelebbi rendőrségre a nyomozáshoz.
A fickónak volt alibije, amit végül megerősítettünk.
A gyanúsított
nem rabolta el Lucie-t.
Vissza kellett
térnünk a tervezőasztalhoz.
15 NAPJA TŰNT EL
Egy hetet voltam Tim Blackmannel,
és világos, hogy szerető, odaadó apa,
aki hiszi, hogy a lánya életben van a városban,
de meg kell találnia minél előbb.
Dave Russell, a Meridian Tonight riportere, Tokió.
Világossá vált, hogy Timnek van egy terve.
Ha a sztorit nem tartjuk előtérben…
…akkor találnak valami mást,
és eltűnik a fókusz Lucie-ról.
Mihamarabb vissza kellett terelni Lucie-ra a figyelmet.
Az utcán plakátokat ragasztott, azt akarta, hogy megjelenjen a tévében,
és mindenki ismerje az arcát.
Tim és a japán rendőrség között kultúrák találkozása volt.
Kirakhatja a plakátot, de csak, ha engedélyt kap a hatóságtól.
Nem szedek le egyet sem.
Tartóztasson le!
Lucie-t meg kellett találni,
és bármelyik szülő megpróbálná
a lehető legjobban elintézni a problémát.
Nos, engem nem fognak lerázni,
Tim úgy érezte, teljesen ki van zárva.
A viselkedése miatt a rendőrök inkompetensnek tűntek,
és nagyon feldühödtek.
Úgy vélem a szorongása,
és amiatt, mert nem bízott a rosszul kommunikáló japán rendőrségben
úgy érezte, hogy minél inkább ellenük szegül,
annál jobb lesz az eredmény.
19 NAPJA ELTŰNT
Tudtam, hogy a G7 lesz az,
és Tony Blair odautazik,
hogy az Angliai média óriási érdeklődést mutatott az ügyért.
Kihasználtuk a helyzetet.
Blair miniszterelnök eljött Tokióba,
hogy segítse Lucie Blackman,
a brit hosztesz ügyét.
Szorosan együttműködünk a japán hatóságokkal,
és természetesen arra kérjük a japánokat,
akik tudnak valamit, jelentkezzenek,
adjanak nekünk támpontot, amit követhetünk,
hiszen ez egy tragikus eset,
és a család teljesen tehetetlen.
A japán miniszterelnök azt mondta:
„A japán rendőrség hozzáértő, így el fogják kapni a tettest.”
Gondoltuk, könnyű mondani, de nehezebb kivitelezni.
Nyomást éreztünk magunkon.
Úgy éreztem, van egy kis következetlenség
a nyomozási szabályokban.
Ezért a nyomozóink, megkezdték a saját lépéseiket.
Suppon nyomozóknak hívom őket,
akik nem adják fel a nyomot.
Úgy gondoltuk jobb lenne elölről kezdeni a nyomozást,
ahelyett, hogy az időnket vesztegetnénk.
JUNICHIRO KUKU ŐRMESTER TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
Kuku állhatatos és kitartó.
Ha egyszer ráharap valamire, nem ereszti. Mint egy suppon.
Éjszakánként átnéztük a napi jelentéseket,
amiket a fő egység az első naptól kezdve adott le.
Mindent átnéztünk bennük.
Miközben a jelentéseket nézegettem,
hogy megértsem a nyomozás menetét,
találtam valamit
Roppongi környékén, ahol sok klub található.
Ez szerint, egy külföldi hoszteszt, aki a klubban dolgozott,
egy törzsvendég elhívta, és autóval a tengerpartra mentek.
Egy ponton elvesztette az eszméletét,
és órákon át aludt.
Amikor felébredt, fájt a feje.
Azt hitte, bedrogozták.
A klub menedzsere, aki az információt adta,
megbízhatatlan alak volt.
A szavára egy rendőr se adott.
Ezt olvasva azt gondoltuk: „Ez őrület!”
„Csak azért, mert rosszfiú, még mondhat igazat.”
Ez mindenképp Lucie Blackman ügyéhez köthető.
Átnézték a régi jelentéseket,
előásták őket, hátha összeáll a kép.
Kivéve, hogy a rendőrség helyi szinten
sosem vették komolyan a jelentéseket.
Szóval hiába tettek panaszt,
sosem lett belőle nyomozás.
ROPPONGI, TOKIÓ
Találtunk olyan klubtulajokat, akik azt mondták:
„Egy lány, aki három éve itt dolgozott, hasonló tapasztalatokat szerzett.”
Fel-fel bukkantak
ezek a történetek.
TOKIE MARUYAMA FELÜGYELŐHELYETTES TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
Úgy döntöttünk, beszélünk a klubok
minden egyes alkalmazottjával.
Eleinte a klubokban dolgozó hölgyek
nem akartak megnyílni.
Háromhavonta jött a rendőrség,
és a hoszteszek, akiknek nem volt vízuma,
hátul menekültek ki.
Nagyon sebezhetőnek érezték magukat a lányok.
Ha bajba kerültek,
nagy kockázattal járt a rendőrségre menni,
mert a rendőrség letartóztathatta vagy kikérdezhette őket,
mivel nincs vízumuk.
Nincs semmi előnye, ha a rendőrségre mennek, miután ártottak nekik.
Munka közben nem beszélhettünk velük,
ezért az utcán állítottuk meg őket,
amikor arra jártak.
De végül több nő is előállt,
mert segíteni akartak Lucie megtalálásában.
Végül rájöttünk,
hogy sokan tapasztaltak már hasonlót.
A hoszteszek jelentései mind azt állították, hogy elkábította,
és valószínűleg megerőszakolta őket egy vagyonos japán férfi.
A legtöbb bűnöző nem változtat a módszerein.
Még a betörők sem változtatnak a betörési módszerükön.
Akár öt-tíz évre visszanyúló
szokásaik vannak.
Olyan autókkal vitte őket,
mint Porsche, Mercedes-Benz,
és így tovább.
Óceánra néző kilátással rendelkező helyre
vitte őket vacsorázni.
Kábítószert használt.
Az áldozatok úgy érezték, bedrogozták őket.
Az egész testüket átható kellemetlen érzéssel keltek fel.
Volt, aki hányt.
Egyesek égő érzésre panaszkodtak.
Nagyon sajnáltam őket.
Japán és külföldi hoszteszek
több tucat tanúvallomása alapján
felfedezték, hogy egy szexuális ragadozó
vadászik Roppongiban évek óta, és sosem kapták el.
Sosem ítélték el.
52 NAPJA ELTŰNT
Úgy döntöttünk, hogy 1,5 millió jent ajánlunk fel annak,
aki olyan információval rendelkezik,
ami elvezethet minket Lucie-hoz.
A mi szempontunkból
ez egy új lehetőség volt az ügy megjelenítésére a médiában.
Azt hitték, azért csinálom, mert imádok interjút adni.
Azt akartam, hogy a figyelem továbbra is Lucie megtalálásán legyen,
de ezt csak úgy érhettem el, ha folyton szerepelek.
Rengeteg újságíró vette körül Timet.
Úgy véltük,
hogy ez talán
hátráltatja majd a nyomozást.
Hét-nyolc hét elteltével
nagyon stresszes a helyzet.
A helyzet az, hogy a rendőrség még mindig
nem adott információt a haladásukról,
mivel még mindig rendkívül érzékenynek tartják az ügyet.
Mindig azt mondtam,
hogy a nyomozás egyenletesen halad.
„Még nem mondhatok semmit.”
A japánok udvariatlannak tartottak,
talán azért gondolták ezt, mert nem volt se időm,
se mentális kapacitásom,
hogy a protokolljaikkal foglalkozzak.
Eléggé megviselt elmeállapotban voltam.
Ünnepnap volt,
nagy tűzijátékokkal,
mi meg csak álltunk ott, néztük a tűzijátékot,
mindenki ünnepelt, jól érezte magát,
kivéve persze Timet.
Eredetileg újságíróként kezdtem, én csak követtem őt.
Kamerát dugtam az arcába, ő meg elküldött engem.
Ahogy telt az idő, Tim elkezdett bízni bennem,
mert idegen országban voltunk,
és mindketten meg akartuk találni Lucie-t.
Hajnali 4-kor hívott telefonon.
„Van kedved sétálni egyet? Nem tudok aludni.”
De egyértelműen fáradt volt.
Megviseli az embert. Nagyon megviselte.
Fáradtnak és kimerültnek érzem magam.
A napok hetekké váltak, és egyre csak múltak,
egyre nagyobb volt a reménytelenség…
Az ember azon gondolkodik, hogy mit tehetne.
Köszönöm. Oké.
Én vagyok Lucie Blackman apja,
a fiatal brit lányé, aki eltűnt Japánban.
Az volt az ötlet, hogy legyen egy telefonszámunk,
hogy az európai és nyugati lányok, akik ott dolgoznak,
közvetlenül beszélhessenek velünk.
Elég nagy volt az esélye, hogy ők tudnak valamit.
A tokiói rendőrség nem igazán értette,
hogy miért, és mit várunk tőle.
Nagyon ellenezték, hogy forródrót segítségével
szerezzünk információt, de nem akadályozhatták meg.
62 NAPJA ELTŰNT
Az édesanyja és bátyja üzenete egyszerű volt.
„Boldog születésnapot, Lucie!”
Több ezer lufit eregettek
az eltűnt légiutaskísérő 22. születésnapjára.
Emlékeztetjük Lucie-t, hogy nem felejtettük el a születésnapját,
mert ma lesz 22 éves,
és mindig is imádta a szülinapját. Nagy felhajtást csinált.
Szeretném, ha tudná,
hogy bárhol is van, nem felejtettük el.
Számos bejelentést kaptunk,
hogy egy férfi kocsikázni vitte a hoszteszeket,
hogy elkábítsa és molesztálja őket.
Az egyik áldozat Jessie volt, Ausztráliából.
Az ő esete három évvel korábban történt.
ASANO YASUHIKO FELÜGYELŐTISZT TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
Felírta
a férfi nevét és telefonszámát
a jegyzetfüzetébe,
amit Ausztráliában hagyott.
A jegyzetfüzet megérkezett Ausztráliából.
Megkértük az apját,
hogy küldje vissza a füzetet Japánba, hogy a saját szemünkkel nézhessük meg.
Olyan mérges volt, hogy teljesen összefirkálta a számokat.
Fény felé tartva láttuk a számokat.
Yuji Honda volt,
a telefonszám pedig 3301-re végződött.
Elkezdtük ellenőrizni
a telefonról indított hívásokat.
HÍVÁSLISTA
A szám még használatban volt.
Amikor kézhez kaptuk a híváslistát,
tíznél több telefonszámot találtunk.
Az egyik szám
Lucie-é volt.
Ez komoly nyom volt. Óriási előrelépés.
Ez az első alkalom,
hogy akit Lucie Blackman elrablásával gyanúsítanak,
valóban kapcsolatban állt a lánnyal.
A gyanúsított számos
lenyomozhatatlan, hamis személyazonosságot talált ki.
Megkértük a telefontársaságot, hogy kövesse vissza a helyszínt,
és azonosítsa a hívó tartózkodási helyét.
Pontosan háromkor
egy hívást rögzített a Tokiói toronyhoz közeli antenna.
TOKIÓI TORONY 01-ES ANTENNA
Egy perccel és öt perccel később
egy teljesen más helyszínen fogták be a jelet.
Rá öt percre
egy nyugati antenna vette a hívást.
Még öt perccel később, egy keleten lévő antenna fogta a jelet.
Egy autó
sem tud ilyen gyorsan menni.
Rejtély volt.
Aztán eszembe jutott,
ha négy antenna érzékelte, négy különböző irányban,
úgy gondoltam, van rá esély,
hogy a hívó talán egy kereszteződési területen volt.
Ez 2000-ben történt.
Nem olyan, mint a filmek,
ahol pontosan be lehet mérni, honnan jön a hívás.
Az adott területét meg lehet állapítani.
A hívást egy felső kategóriás területre, Akasakára szűkítettük.
Úgy tűnik, a hívás a Moto-Akasaka Towers nevű helyről jött,
ami egy nagyon drága lakóépület,
tele kamerákkal és hasonlókkal.
Nem lehet csak úgy besétálni. Nehéz bejutni.
Bemutattuk a rendőrigazolványunk a menedzsernek.
Azt a két szobát a hatodik emeleten
a Plant Orihara cég használta.
Megemlítette, hogy a tulaj elég fura alak.
Elment a menedzser mellett,
nem köszönt,
mindig lenézett, nem is mutatta az arcát.
Azt mondta, sokféle külföldi luxusautót vezet.
Porsche, Mercedes-Benz, Aston Martin, Rolls-Royce.
Az összes, a vallomásokban említett autó ott volt.
Nem tudtam, hogy a P. Orihara egy cég vagy egy külföldi neve volt-e.
Nem volt róla információ.
A tulajdonos neve nem szerepelt a listán.
Azt hitték, ő volt a tettes,
de nem volt elég bizonyíték a házkutatási parancshoz.
Csak feltevéseik voltak, így a nyomozásnak vége,
nem mehetett tovább.
A hoszteszek közül, akikkel beszéltünk,
nem sokan voltak hajlandóak nyilatkozni.
Egyikük Monica volt, Angliából.
Azt hiszem a férfi Kojinak hívta magát.
1997. október 10-én történt.
Találkozott Kojival Roppongiban,
és egy óceánra néző
apartman épületbe mentek kocsival.
Emlékezett egy sor pálmafára
az apartmanhoz közel,
és a Zushi Marina volt az egyetlen hely a környéken, ahol pálmafák voltak.
Gondoltam, hátha több részlet is eszébe jut,
ezért elmentünk együtt a Zushi Marinába.
TOKIÓ
A Zushi Marina félórányira van Tokiótól,
és csak a luxuslakópark áll ott,
egy nagyon drága környéken van, gazdagok és tehetősek számára.
Monica azt mondta, hogy ez az.
Egy ilyen lakásba vitte az ügyfél.
Körbejártuk a helyszínt,
de nem tudta megmondani, melyik épület volt az.
Csak azt, hogy talán a négyes vagy hetes.
Emlékszem, elmentünk egy közeli étterembe,
és megmutattuk egy pincérnőnek Lucie fotóját.
Azt mondta, biztos benne, hogy ez a nő volt az,
aki július 1-jén ott járt.
KÖZEPES ALKAT, OVÁLIS ARC KÉK SZEM, SZŐKE
Megkérdeztem, egyedül volt-e,
és azt mondta, egy férfival volt.
El akartam kérni a Zushi Marinában lakók listáját.
Először az ügyvezetővel beszéltem.
A magyarázat hallatán beleegyeztek.
RYO HATASHITA ŐRMESTER
TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
Egyesével kellett kizárnom őket.
Tudtam, hogy nehéz és időigényes munka.
Mielőbb meg kellett mentenünk ezt az embert, már ha életben van.
Amikor egyenként átvizsgáltuk őket, nem találtunk lehetséges gyanúsítottat,
de volt egy megérzésem, hogy az egyikük gyanús nekem.
Ezért olyan férfit kerestem,
akinek sok külföldi luxusautója van.
Obara potenciális gyanúsított volt.
Amikor meghallottam,
arra gondoltam,
a Moto-Akasaka Towers volt egy cég.
Plant Orihara volt a neve.
O BARA
A Kanji írásjelek szerint az „Obara” nevet…
ORI HARA
…„Oriharának” is lehet olvasni.
Libabőrös lettem, és kirázott a hideg.
Ez nagyon fontos pillanat a nyomozás szempontjából,
mert most először tudták összeilleszteni a szálakat.
A310 JOJI OBARA
A rendőrség végre talált egy nevet.
Megtudtuk,
hogy Joji Obarát Wakayamában letartóztatták,
amiért nőnek öltözött,
és titokban a női mosdóban filmezett.
Beszéltem az ügyön dolgozó rendőrökkel,
és megkérdeztem, hogy milyen volt.
Azt mondták erőteljesen ellenállt.
A letartóztatása után
nem készíthettek róla nyilvántartási fotót.
Elfordította az arcát a kamera felől. Egyáltalán nem működött együtt.
Kértem, hogy faxolják át a képet.
Az akkori faxgépek elég rossz minőségűek voltak, így nagyon sötét volt a kép.
Úgy 100 képet mutattunk az áldozatoknak,
köztük egy képet a gyanúsítottról.
Monica és Jessie
habozás nélkül Obara képét választotta.
Először tudtunk
valódi nevet kapcsolni a sok álnévhez.
Most, hogy volt képük a gyanúsítottról, rájöttek arra,
hogyha túszul ejtette Lucie Blackmant,
nem lesz idejük tovább várni.
103 NAPJA ELTŰNT
Nem tudtuk egyértelműen Lucie ügyéhez kapcsolni, de elég bizonyíték volt
a letartóztatásához
a többi áldozat alapján.
Reggel hat órakor már a helyszínen voltunk.
TADASHI NAITO FELÜGYELŐ TOKIÓI FŐVÁROSI RENDŐRSÉG
A nyomozók mindig izgulnak a letartóztatásoknál.
Én is nagyon izgultam.
Két őrt helyeztünk a vészkijárathoz,
kettőt az ablakhoz,
egyet pedig az ajtónál, megfigyelőnek.
Összesen hét őr volt.
Értesítettek, hogy a gyanúsított felkelt, mert bekapcsolta a tévét.
Így tovább figyeltem a helyzetet.
Mindig hét körül ment újságot venni,
szóval úgy gondoltam, nincs értelme berontani.
Obara nem tűnt ingerlékenynek.
Azt hittem, nem lesz erőszakos.
De féltem, hogy kiugrik az ablakon.
Csak ez járt a fejemben.
Nem sokkal hét óra előtt kinyílt az ajtó.
Megkérdeztem, hogy ő-e Obara. Hirtelen ijedt arcot vágott.
Azt mondta: „Igen, az vagyok.”
Szerintem tudta, hogy hamarosan letartóztatják.
Joji Obarát, egy ingatlankezelő cég elnökét,
ma reggel letartóztatták.
A rendőrség szerint, Obara gyakran járt arra,
ahol a 22 éves Lucie dolgozott.
Hallottuk, hogy van egy gyanúsított,
majd nem sokkal azután hallottuk, hogy valakit letartóztattak.
Nagy hír volt.
Ez volt az a férfi, aki talán tudta, hol lehet Lucie.
Joji Obara egy playboy volt, aki rengeteg pénzt örökölt.
Nagyon gazdag ember volt az apja miatt,
de a szomszédok szerint magányos farkas volt.
Számos ingatlana volt,
és a rendőrség elkezdte átkutatni az összeset.
Álljanak hátrébb!
Én feleltem a Zushi Marina 4-es épületének átkutatásáért.
Rengeteg drogot
és alkoholt találtunk.
Élénken emlékszem
a plafonon lévő fémszerkezetre.
Emlékszem, nem tudtam,
mire jó az a fémszerkezet.
Én vezettem a Moto-Akasaka Towers átkutatását.
A legemlékezetesebb elem a jegyzetfüzete volt.
Nem tudom, mikor írta,
de az egyik feljegyzés szerint, gonosszá akart válni,
és a gonosznak szentelni magát.
Gyorsan megváltozott a gondolkodása, teljesen gonosszá vált,
és egyfajta szörnnyé változott.
Miután Joji Obarát letartóztatták,
a rendőrség razziázott több tokiói ingatlanánál is,
mert egyfajta ingatlanmágnás volt,
és átvizsgálták a tengerparti társasházát a Zushi Marinánál,
ahová rengeteg áldozatát elcsábította.
Rengeteg videokazettát koboztunk el,
és nem két-háromról beszélek.
A videokazettákon nevek voltak, bár nem teljes nevek.
Obara videóra vette, amit ezekkel a nőkkel tett.
De erről nem szeretnék részletesen beszélni.
A rendőrség 400 darab…
VHS felvételt talált
látszólag elkábított nőkről,
akik az ágyán feküdtek, miközben bántalmazta őket.
Mint a horrorfilmekben.
Megtudtuk, hogy a plafonon lévő fémszerkezetet
az áldozatok lábának rögzítésére használta.
Nem emberként tekintett az áldozataira,
hanem bábuként.
Sosem láttam…
Sosem láttam még ilyen alávaló dolgot.
Álmodni se mertem volna, hogy létezik ilyen ember.
Rengeteg felvétel volt,
és a nyomozóknak egyenként át kellett nézniük őket.
De a felvételek között nem volt nyoma Lucie Blackmannek.
A cél Lucie megtalálása volt.
Nagy volt a nyomás.
De annyi bizonyíték volt ellene, hogy azt hittem, van esélyünk.
Amikor beszéltem vele,
éreztem, hogy egy nagyon torz egyéniség.
Mindent tagadott a bűntetteivel kapcsolatban.
Hiába mutattam bizonyítékot,
azt mondta, csak színjáték volt.
Azt mondta, mindet kifizette.
Ilyen kifogásokat talált ki. De csak ezt ismerte be.
Obara tagadja, hogy ismerné Lucie-t.
Tagadja, hogy találkozott volna vele, hogy valaha kapcsolatba lépett volna vele.
A nyomozás középpontjába
most a meglévő bizonyítékok kellettek.
Obara azt állította, hogy a felvételeken minden szex közös beleegyezéssel történt.
Ezért most azonosítani kell néhány áldozatot, akik előállnak,
és igazolniuk kell, hogy nem közös megegyezéssel történt,
hogy áldozatok voltak,
hogy aztán büntetőeljárást indíthassanak ellene.
Amikor megláttam a bizonyítékot,
azt hittem, ez a bűntény teljesen hasonlít egy gyilkossági ügyhöz.
Egy nő számára a szexuális bántalmazás olyan rossz, mint a gyilkosság.
MITSUKO YAMAGUCHI ŐRMESTER TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
Emlékszem, felállítottunk egy elemzői csapatot egy nagy teremben.
Több tucat ember elfért ott.
Kevesen voltunk,
ezért fiatal rohamrendőröket kellett küldenünk a csapatba.
Az áldozatok sosem ugyanazok voltak,
de ugyanazokat a bűnöket látták újra és újra.
Több fiatal rendőrnek
idegösszeroppanása lett.
Elmentem az áldozatok házához,
és kikérdeztem őket.
Felébredtek, és nem tudták, mi történt velük.
Mind ezt mondták.
De be tudtuk bizonyítani nekik, hogy valami történt.
Nehéz volt megmutatni nekik.
Eltakarták a szemüket.
Az egyik így szólt: „Mondd, hogy nem én vagyok. Én voltam?”
Valaki így: „Ez már a múlté, nem akarok többé foglalkozni vele.”
Az egyik áldozatnak eleredt az orra vére.
Biztosan szenvedett.
Mondtam nekik, hogy le kell tartóztatni, és meg kell büntetni.
És ehhez szükségünk volt
a segítségükre.
Nem akartuk, hogy Obara megússza.
Így éreztünk.
Elmagyaráztam ezt az áldozatoknak.
Nem volt más megoldás.
Bizonyítani kellett, hogy nem volt kölcsönös beleegyezés.
Nyilvánvaló, hogyha valakit bedrogoznak, nem járul hozzá a nemi közösüléshez,
ami Japánban a „kvázi erőszak” neve.
Meggyőződésük,
hogy az egyik áldozatán kloroformot használt.
Egy törvényszéki nyomozóval átnézték a videokazettákat.
Fogott egy törölközőt és egy barna üveget,
és folyadékot öntött az üvegből.
Az áldozat arcához szorította.
KEIZO HARAFUJI TÖRVÉNYSZÉKI NYOMOZÓ
Minden alkalommal törölközőt tett az áldozatok arcára.
Az elkobzott dolgok között voltak alvást segítő drogok,
nagy mennyiségű éter és kloroform,
és sok más illegális szer,
amik elaltatják az embert.
A felvételeket nézve, egy konkrét nőre
lettem figyelmes.
Hirtelen
remegni kezdtek a kezei.
Azon gondolkodtam, miért mozog a keze, miközben eszméletlen.
A kloroform-mérgezés akut hepatitiszt okozhat,
ami pedig hepatikus enkefalopátiához vezethet.
Megtudtam, hogy a jellegzetes tünete a remegve csapkodás.
Utánanéztem az áldozat helyzetének,
és kiderült, hogy egy 21 éves Carita nevű áldozat volt,
aki elhunyt.
Carita Ridgway, aki Lucie-val egykorú, 21 éves volt,
nyolc évvel korábban tűnt el, 1992-ben.
Találkoztam Carita nővérével, Samanthával.
Mindketten utazgattak már Japánban és Ausztráliában.
Mindketten elég kalandvágyók voltak.
Aztán Sam elment angolt tanítani Tokióba.
A húga, Carita vele repült, de nem talált munkát.
Úgy döntött, ideiglenesen hoszteszként dolgozik.
Caritát egy nap bevitte egy kórházba egy férfi,
aki azt mondta, a lánynak ételmérgezése van.
Az orvosok nem értették, mi történik vele.
A szervei működésképtelenné váltak.
Egy hét után
kikapcsolták a lélegeztetőgépét.
De a rendőrség akkor nem akart tenni semmit,
mert ételmérgezésben halt meg,
és nem gyanakodtak arra, hogy bűncselekmény történt.
Nem volt boncolás.
De szerencsére megtartották a mintát Carita májából.
Obara letartóztatását követően a rendőrség összerakta a képet,
és megvizsgálták a májmintát, és kloroformot találtak.
Ezért letartóztathatták Joji Obarát Carita Ridgway
elrablásáért és megöléséért.
De az rejtély maradt, hogy mit tett Lucie-val, és…
nyilvánvalóan megsemmisítette
bármilyen felvételét, ami Lucie-val kapcsolatos.
Így is nehéz volt bizonyítani, hogy elrabolta és megtámadta Lucie-t.
134 NAPJA ELTŰNT
Tim Blackman és lánya, Sophie nem tudják, mi történt Lucie-vel.
A 22 éves lány júliusban tűnt el Tokióban, ahol hoszteszként dolgozott.
Az egy hónapja letartóztatott Joji Obara üzletember vallomásában
új információkat tárt fel,
de tagadja, hogy köze lenne a lány eltűnéséhez.
Azóta bevallotta, hogy találkozott Lucie-val a Casablanca klubban.
Ez nagyjából egy héttel az eltűnése előtt lehetett.
A fickónak hatalmas a bűnlajstroma
a nyugati szőke lányok elrablásával kapcsolatban,
és egy héttel később Lucie-nak nyoma veszett.
Annak reménye, hogy Obara letartóztatásával visszahozzuk Lucie-t,
rövid életű volt, mert utána elég mocskosnak
tűnt a helyzet.
Olyan kimerült voltam, hogy nem tudtam különbséget tenni
az öröm, a megkönnyebbülés, a szorongás és a mély
zaklatottság között.
Az egész egy nagy érzelemtömeg.
Még mindig Lucie volt az elsődleges számunkra.
Minden bizonyítékot ki kellett elemeznünk,
hogy megmentsük.
Obarának szokása volt gyűjtögetni,
és sok nyugtát tartott a lakásában.
A bizonyítékelemző csapat alaposan megvizsgálta őket,
és rekonstruálták Obara tetteit.
Mindenről van nyugtája.
És rekonstruálni tudják
a nyugták alapján, hogy aznap hol tartózkodott.
Az elemzésünk alapján július 1-én délután 3 óra körül
Obara találkozott Lucie-val, és a Zushiba mentek.
Úton a Zushi felé,
Obara és Lucie megálltak egy étteremben egy jachtkikötő mellett.
Ezt Asano felügyelőhelyettes is megerősítette.
2000. JÚLIUS 1.
Aztán este, 5 óra körül,
felmentek Obara lakására a Zushi Marinában.
Lucie holléte innen ismeretlen.
2000. JÚLIUS 2.
Július 2-a éjjele és július 3-a kora reggele közt,
Obara visszament Tokióba.
Július 4-én
Obora rengeteget vásárolt.
Július 5-én Obara meglátogatott egy lakást a Blue Sea Aburatsubóban,
ami egyike volt számos ingatlanának.
Másnap
egy lakó panaszkodott a házmesternek, hogy zaj jön Obara lakásából.
A nyugták között találtak egy érdekes vásárlást.
Láncfűrész, cement és egy hordozható sátor.
És kezdenek rájönni,
hogy valószínűleg a bűntényt akarták elfedni vele.
Az elemzéseink alapján arra jutottunk,
hogy Lucie július 1-én meghalt.
A holttestét átvitték
a Zushi Marinából a Blue Sea Aburatsubóba pár napon belül.
És ott valószínűleg feldarabolták.
Miután elemeztük a bizonyítékokat,
nem volt más választásunk, mint erre következtetni.
Lucie esetében
jó bizonyítékokat akartunk,
de csak közvetett bizonyíték volt arra, hogy ő tette.
Szilárd bizonyíték kellett, hogy felépítsük az ügyet,
de holttest nélkül
nem állíthattuk bíróság elé.
Az ügyész egyre azt mondta,
hogy vallomás nélkül nehéz ügy lesz,
ezért tudtuk, hogy meg kell találnunk a holttestet.
ABE KATSUYOSHI FŐFELÜGYELŐ TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
Azzal kezdtük, hogy olyan helyeket kerestünk,
ahol elrejthetnek egy holttestet.
Fogalmunk sem volt, hol lehet.
Nem lehetett messze az aburatsubói lakástól.
A felsőbb vezetés
egy utolsó hetet adott a kutatásra.
Ha letelik az egy hét, levesznek minket róla.
A gyomrom görcsbe rándult.
Ez volt az utolsó esélyünk
Rettegtem, mi lesz,
ha nem találjuk meg.
Mindenképp börtönbe kellett juttatni a fickót.
Ezt éreztem.
YUJI NOZOE RENDŐRFELÜGYELŐHELYETTES TOKIÓI VÁROSI RENDŐRSÉG
A területek, amiket át kellett kutatnunk
veszélyesek voltak.
Napokig kutattunk ott,
mígnem mocskosak és büdösek lettünk.
2001. FEBRUÁR 9. 223 NAPJA ELTŰNT
Reggel 8.15-kor érkeztünk a partra.
Volt ott néhány barlang.
A megérzésemre hagyatkoztam.
Tele volt szeméttel a terület, amit a víz mosott partra.
Kitakarítottuk a barlang minden egyes részét.
A takarítás közben
megláttunk egy fürdőkádat.
Megfordítottam.
Arra gondoltam, ezek húsevő bogarak.
Kiürítettem a területet, és folytattam az ásást.
Először egy nagy vászonzsáknak tűnt.
Mikor kinyitottam, biztos voltam benne,
hogy Lucie az.
Egy sziklás területen álltam a barlang közelében,
amikor megcsörrent a telefon.
Hallottam Nozoe hangját. „Itt van!”
Nem értettem, mit mond.
Azt mondtam neki: „Várj ott! Azonnal megyek.”
A helyszín felett rengeteg keselyű gyűlt össze,
hangosan visítva.
Megérezték a halál szagát, és körözni kezdtek az égen.
Aznap reggel, mikor megtalálták a holttestet,
tudtam, hogy fel kell hívnom Timet.
El kellett mondanom neki, mert a tokiói rendőrség nem tenné.
Emlékszem…
volt ez a hosszú szünet, miután elmondtam, és…
Ez a telefonhívás nem megy ki a fejemből.
Pontosan emlékszem, hol voltam. Egy sikátorban álltam,
szitált az eső,
és Jake azt mondta: „Tudod, megtalálták.”
Mindvégig reménykedtem,
egészen addig a pillanatig, amikor…
aztán 20 perc múlva hívott a japán tolmács, hogy megjöttek
a fogászati leletek. Biztos, hogy Lucie volt.
Csak álltam az utcán, és kiabáltam.
Ekkor realizálódott bennem először,
hogy Lucie talán meghalt.
Annyira szeretem Lucie-t.
Csodálatos és gyönyörű volt,
kívül-belül egyaránt.
Soha egy rossz szót nem szólt senkiről,
mindenki különlegesnek érezte magát körülötte.
Nagyon sokan szerették.
Hogy tehet bárki ilyen borzalmat,
ilyen embertelent, ilyen ördögit?
Amikor Lucie gyilkosát elítélik a bűncselekményért,
az igazságérzetem azt követeli, hogy élete hátralevő részét börtönben töltse,
és elmélkedjen a bűntettei súlyosságán.
Így már vádat emelhetünk ellene Lucie meggyilkolásáért.
Az áldozatok miatt a maximális büntetést kell kiszabni.
Nem tudom megítélni, hogy végül hogyan alakul majd a tárgyalás.
Ha ő ölte meg Lucie-t,
remélem, többé nem lát napfényt, vagy vesz még egyszer levegőt.
JOJIT EMBERRABLÁSSAL ÉS HALÁLBA TORKOLLÓ NEMI ERŐSZAKKAL VÁDOLJÁK
ÉS LUCIE HOLTTESTÉNEK ELTÜNTETÉSÉVEL,
VALAMINT NEMI ERŐSZAKKAL, MELY CARITA RIDGWAY HALÁLÁHOZ VEZETETT.
Ott ültünk a tárgyalóteremben, és Obara is ott ült.
Teljesen szürreális érzés volt.
Nem volt miért elérzékenyülnöm.
CSAK NYOLC TOVÁBBI ÜGYBEN VAN ELEGENDŐ
BIZONYÍTÉK A BECSÜLT 400 ÁLDOZATBÓL.
Ha egész életem reményét arra tettem fel, hogy elítéljék,
akkor ez csak egy újabb katasztrófához vezet.
OBARA ÉLETFOGYTIGLANT KAP CARITA RIDGWAY HALÁLÁÉRT
ÉS NYOLC MÁSIK NEMI ERŐSZAK VÁDJÁVAL.
A LUCIE-VAL KAPCSOLATOS VÁDAKBAN NEM TALÁLTÁK BŰNÖSNEK.
A mai bírósági ítélet bebizonyította,
hogy Lucie élete nem volt hiábavaló.
Lucie igazságot szolgáltatott Carita Ridgwaynek
és a nyolc másik áldozatnak,
akik bátran kiálltak az ügy mellett.
De sajnos Lucie esetében ma nem kaptunk igazságot.
Annyira csalódott voltam.
El sem hittem, hogy felmentették.
Az akkori nyomozók inkább dühösek voltak, mint meglepettek.
Olyan szörnyű dolgokat tett!
Igen?
Megerősítené, hogy mit tervez ezután?
Világosan leszögeztük, hogy úgy érezzük,
a családunk megérdemli, hogy igazságot szolgáltassanak Lucie-nak,
és ezért szeretnénk, ha engednék, hogy fellebbezzünk.
A rendőrség sok különálló szálat talált.
de nem tudtak elég erős vádiratot összerakni ezekből,
és amikor a Blackman család fellebbezett, pontosan ezt tették.
Megerősítették a vádiratot.
2007 ÁPRILISÁBAN AZ ÜGY FELLEBBEZÉSRE KERÜLT.
Minden csepp vért, verejtéket és könnyet beleöltünk.
Megtettük… amit tennünk kellett.
2008. DECEMBER 16-ÁN OBARÁT BŰNÖSNEK TALÁLTÁK
LUCIE HOLTTESTÉNEK FELDARABOLÁSÁBAN.
ÉLETFOGYTIG TARTÓ BÖRTÖNBÜNTETÉSE VISSZAFORDÍTHATATLANNÁ VÁLT.
Ma győzedelmeskedett az igazság és a becsület, nemcsak Lucie-nak
hanem az erőszakos szexuális bűncselekmények összes áldozatának.
Életfogytiglant kapott, és szerintem igazságot szolgáltattak.
SEVENOAKS, ANGLIA
Volt alkalmam tiszteletem tenni
Lucie sírjánál 2010-ben,
amikor Angliába mentem.
Jane meghívott minket teázni,
és ez volt az első ilyen élményem.
Vendégszerető volt,
és meghatott a meleg fogadtatása.
Lucie sírja egy templomkertben van.
A nevét egy emlékműre írták.
„Az egünket beragyogó csillag”,
ez áll a sírkövén.
A tény, hogy Lucie külföldre jött dolgozni
és egy ilyen bűncselekmény áldozata lett,
mélyen felzaklatott.
Azóta minden évben elmegyünk, és imádkozunk érte,
hogy megnyugodjon a lelke, és békében nyugodhasson.
Húsz éve járunk ide.
Azt hiszem, ez ritka dolog.
Valamilyen furcsa módon,
Lucie új élettapasztalatokkal látott el minket.
Bármilyen rettenetes és brutális is volt.
Ez valamiféle
örökség, amit Lucie itthagyott
a szívemben és a lelkemben.
És… ezek az érzések
nagyon tiszták, és nem szennyezte be őket
a gyűlölet, a düh, és az összes érzés,
mert csak Lucie emlékét őrzöm.
A feliratot fordította: Bencze Ádám Imre