NIVÅ FEM SVEITS
Jeg føler meg syk.
Jeg føler meg som en bitteliten bie.
Når jeg ser noe som er så fantastisk,
vet jeg at jeg er i trøbbel.
Det er utrolig.
- Oi, da. - Jeg har gåsehud.
Hei, vent litt.
Å, søren.
- Kaldt på hendene, sant? - Ja.
MELDING: GÅ MOT ØST 15,7 KM PLASSERING: 46,5575 N, 8,0054 Ø
- Hva? - Hva?
- Må vi komme oss dit? - Ja.
Herregud.
Jeg tror det er et sted den veien. Mot øst.
Nord, øst.
Det er bare noen skritt, og jeg er sliten allerede.
Herregud.
- Du kommer til å lage snøskred. - Hold kjeft.
Ok. Her.
Dette er tøft.
Jeg kan ikke gjøre dette.
Jeg tror vi må sparke, inn og gå.
Sånn, ja.
Tærne inn, føttene inn.
Ta en pause.
Vi ser ikke dette igjen.
Slike ting skjer ikke med folk som oss.
Nei, mann.
Hvis vi ikke kommer forbi dette nivået,
bare se på hva vi har oppnådd,
- og så tar vi det med oss hjem. - Ja.
Vi tar med det hjem, vi tar opplevelsen,
vi tar med noen penger også.
Men seriøst, vi har gjort det bra.
Å utsette meg selv for disse situasjonene har fått meg til å innse:
"Yo, du må tro på deg selv, mann."
Du må faen meg tro på deg selv.
Tre par igjen.
Alle er bare tre spørsmål unna en million pund.
Denne veien da?
- Går vi fortsatt i riktig retning? - Ja.
MELDING: GÅ MOT NORD 17,1 KM PLASSERING: 46,5388 N, 7,9626 Ø
Fordi vi går den retningen. Vi må gå over der.
Nord er sannsynligvis...
Hva er klokken nå?
Jeg tror aldri jeg har vært i så dyp snø før.
Det er faktisk lettere på knærne.
Bare kryp som en hund.
Med rumpa i været.
Gud. Dette er...
- Kan du hjelpe meg opp? - Ok.
- Klar? Én, to, tre. - Ja.
Går det bra?
Det er bare utmattende.
Det er en del av planen, ikke sant?
Går det bra?
Det blir aldri lett.
De to uslåelige sykepleierne mine.
Denne veien.
Dette er helt latterlig.
Jeg lurer bare på:
Har dere det som skal til for å gå hele veien?
Jeg prøver å blokkere ut pengene litt, ikke tenke på det.
- Fordi det er så mye nå... - Ja.
...når det er så livsforandrende at...
Jeg tror at jo lenger vi kommer,
jo mindre vil jeg mislykkes.
Det er en hytte her.
Beth og Jen.
Godt gjort å komme så langt.
Hva med litt skyteøvelse?
Foran dere ser dere en presisjonslaserrifle.
Kofferten dere trenger er inne i låven.
For å få tak i den, må dere sprenge dørene
ved å skyte på fem eksplosive ladninger.
Hver av dere må treffe minst en ladning.
Dere har tre minutter fra det øyeblikket dere berører rifla.
Mislykkes dere vil kofferten eksplodere,
og reisen deres er over.
Ok.
Husk. Logikk.
La meg bare prøve å legge meg.
- Hva tenker du? - Jeg vet ikke.
- Kanskje ligge ned. - Ligge ned?
- Det er sikrere. - Ja?
- Du gir den til meg. - Jepp.
- Jeg prøver å treffe noen. - Ok.
Hvordan gjør du det? På knærne?
Jeg vil bruke bordet.
- Ok? - Ja.
Hvilken skulder vil du ha kolben på?
Høyre skulder.
- Si fra når du er klar. - Jeg er klar.
- Ja? Sikker? - Ja.
Så vær klar til å skyte.
Herlig.
Flott. Det er to.
Kom igjen.
Det er tre.
Ok, det er fire. Bare den til venstre igjen.
Hva med tiden?
Jeg vet ikke. Vi har gjort det ganske fort.
Vil du jeg skal prøve?
Én igjen.
Ja, gjør det du.
Ok.
Den er veldig vanskelig å se i det lyset.
Jeg vet. Jeg så den ikke.
Fortsett. Bare husk, raskt.
Det er så vanskelig.
- Skal jeg prøve? Er det mulig? - Ja, det er vanskelig.
Hvorfor kneler du ikke?
Sliter med å se hvor den er.
Vil du prøve igjen?
Imponerende.
Tenk at vi klarte det.
Ok, der er kofferten.
Tror du dette er et spørsmål?
Gud, det stinker.
Greit.
- På tre? Én... - Jepp. To, tre.
- Det er ikke et spørsmål da. - Nei.
Det er en sporer for å gå et sted?
- En nøkkel. - En nøkkel.
En nøkkel til hva?
En telefon.
MELDING: GÅ MOT NORDØST 4,3 KM PLASSERING: 46,5531 N, 7,9018 Ø
Ok. Så det er dit vi skal.
Vi har begrenset energi igjen.
Det må være dit vi skal.
Jepp, det leder oss mot låven.
Er det der vi skal overnatte?
Ikke si det.
Vi må se etter noe nøkkelen kan passe i.
Er det en hengelås på den døren?
Faktisk ikke, jeg tror ikke det.
Gode Gud. Det er en vakker bil.
Aston Martin.
Vær så snill og si at nøkkelen er til bilen.
Det er en koffert.
Vil du ta den ut?
- Har du den? - Ja. Å, den er tung.
Der, ja.
- Skikkelig tung. Har du den? - Jepp.
Prøver om jeg får nøkkelen til å virke.
- Det gjør den ikke. Ikke den nøkkelen. - Nei.
Se. Hva med under der? Nei.
- Ikke der inne? - Vent litt.
Brun konvolutt. Der, ja.
- Å, nei. - Det er deg. Det er meg.
- Hva er det? - Å, Gud.
-"Grindelwald." -"Grindelwald."
Er det dit vi skal?
Tror du det er dit vi skal?
Hvordan kommer vi oss dit?
Vi kan prøve nøkkelen i tenningen.
Hallo.
Trykk på noen knapper.
Hva med denne? "Røyk bak."
"Frontpistoler."
"Oljesøl."
"Kuleskjold."
- Det er kult. - Det er helt genialt.
Hva er i kofferten? Vi vet ikke.
Jeg kan ikke åpne kofferten.
Er det noe annet å trykke på?
-"Grindelwald." - Der.
- Her er vi. - Det er oss.
- Greit. Vi må dit da. - Ja.
Dette er en annen verden.
- Ingenting slutter å forbløffe oss. - Nei.
- Dette er helt annerledes. - Jeg er langt utenfor komfortsonen.
- Aldri vært med på noe sånt. - Jeg...
- Dette kommer til å bli tøft. - Ja.
- Hardt arbeid, mann. - Hundre prosent.
- Vi prøver å vinne en million pund. - Ja.
Vi gjør det vi må.
- Kompis. - Dette er utrolig.
- Se på dette stedet. - Det er...
- Hva nå? - Hva nå?
Hoppet ut av et helikopter,
og vi er et sted i de sveitsiske alpene.
- Har du vært i alpene? - Nei.
Jeg har aldri...
Jeg har ikke engang vært i skianlegget Milton Keynes...
- Telefonen piper. - Melding.
- Det er et kart. - Greit.
MELDING: GÅ MOT SØRVEST 17,2 KM PLASSERING: 46,5585 N, 9,9973 Ø
Det er dit vi skal, så...
Vent litt. Ser du det, du har ikke på briller.
Nei.
Nei. Det ser ikke ut som den veien.
- Det er der oppe. - Ja. Det vil det være.
- Se. - Han sender oss opp dit.
- Kompis, jeg skal si deg... - Det er dypt.
- Kompis, det er dypt. - Det er dypt.
Det er veldig dypt.
Ser du kyllingbeina mine, kompis. Førtitre år gamle.
Det svir allerede.
- Hva, skal du løpe opp, gutt? - Kom igjen.
Går det bra?
Dette er brutalt, kompis.
La oss komme oss opp.
- Fy søren. - Fy søren.
- Ja. - I helvete.
Fy søren.
Vi har ikke engang startet, mann.
Hør her...
Vi har akkurat begynt. Jeg har is nedover hele meg.
- Hei. - Hei.
Noen ganger må du bare la kroppen bli med.
Ja. Som tyngdekraften.
Hva tror du, ned der og til høyre?
Ja.
Det bare tapper energien din.
- Hva tror du dette er, en innsjø? - Ja, det ser sånn ut.
Det er en frossen innsjø.
Hva er det? Dette opplegget.
Klart et opplegg. En skøytebane.
Han har et slags spill.
Hva er det?
Det ser ut som et bord og en...
Det er en boks på bordet.
- Ser du det? - Det er et slags spill?
Vi må ut til den boksen,
men det er ikke så enkelt.
Se, et våpen.
- Herregud. - Vi må prøve å skyte.
Ser ut som Skittles eller noe. Er det champagneflasker?
James og Joey Bone, velkommen til Sveits.
Gå ut på den frosne innsjøen til rifla
for deres mulighet til å vinne en halv million pund.
Dere trenger innholdet i kofferten foran dere,
men den er rigget med høyeksplosiver.
For å unngå at kofferten eksploderer,
må dere skyte de fem målene.
Dere har tre minutter fra dere tar opp rifla.
Hvis dere mislykkes,
som jeg forventer,
vil kofferten eksplodere, og reisen deres vil være over.
Kompis.
Jesus Kristus.
- Ikke rør den enda. - Nei.
- Greit, la oss få litt... - Jeg vet ikke hvordan...
Men se på dette. Du har champagneflasken,
men du har faktiske mål foran den.
- Se hvor langt unna den er. - Ja, jeg vet.
- God med våpen? - Nei.
Sist jeg brukte det var...
Utdrikningslag, jeg var forferdelig. Jeg var dritings.
Jesus Kristus.
Kompis.
Så dette er Grindelwald.
Ja. Det står bare Grindelwald.
Ingen annen informasjon, jeg kan ikke se noen navn.
Jeg prøver å se på kanten av hvert fjell.
- Ja. - Bare: "Er det her?"
Denne kofferten er så tung.
Unnskyld meg. Snakker du engelsk?
- Ja, litt. - Vet du hvor dette er?
Dette stedet? Ja, det vet jeg.
- Ser du taubanen? - Ja?
- Ja. - Taubanen går dit.
- Ok. - Ja.
- Og så må dere ta toget. - Ok.
- Og det er et offentlig sted. - Jepp.
Jeg er ikke sikker på om dere kan gå dit.
- Dere kan ikke gå den veien. - Hvorfor ikke?
Fordi det er ikke et offentlig sted.
Er det noe i nærheten?
- Kan vi komme nær det? - Ja.
- Hva er nærmeste sted? - Jungfraujoch.
- Den høye? - Vi har sett.
- Ja. - Ja.
- Rørte den på seg? - Ja. Noe rører på seg.
Kan ikke høre noe.
Det høres lite ut.
- Det høres metallisk ut. - Ja.
Jeg kan dirke den med en hårspenne.
Det tror jeg absolutt du kan.
Ja, gjør det.
Bare se om noe rører seg der inne.
- Noe? - Nei.
Er det noe ned, ned og vri.
Ja, det er en liten nål der, men det er...
- Vær så snill å åpne den. - Nei.
Søren.
Hvorfor holder du den fortsatt?
Hvis jeg bærer den, får jeg åpne den.
Det er greit. Du kan åpne kofferten.
Jeg håper det ikke er en bombe.
Jungfraujoch, spor tre.
Der er det. Det er oss.
Jeg gruer meg til hva som er på andre siden. Fordi hvis...
Vi kommer oss dit, det er en stasjon...
Noen satte det der, noen bygget det.
- Eller holder den ned en liten... - Hør her.
Toget vil ha en uplanlagt stopp.
Passasjerer blir bedt om å bi sittende,
med unntak av Elizabeth Foxwell og Jennifer Dorward.
Dere må gå av toget så fort som mulig.
- Hva? Ok. - Vi må gå, ok.
Gud, Jen.
- Og der er klatreutstyr. - Ja.
Se på det.
Og her, se på dette.
Se på de som går rundt på utsiden her.
Det er skremmende.
Han har ishakker.
Jeg mener...
- Har du brukt noe sånt? - Nei.
Ikke jeg heller. Har det noe å si hvilken ende?
Aner ikke.
Skal vi se om jeg skal ta en titt på den døren?
Kom igjen.
Jen, det er tau utenfor her.
Så jeg regner med vi må få på selene.
Det blir en fin utsikt.
Det er fin utsikt, men er du en god klatrer?
På innendørs klatresenter.
Ok, greit.
- Mann. - Går det bra?
Jeg er skjelven allerede.
- Er det høyden? - Ja.
Du vet høyder ikke er min favoritt.
Bare ikke se ned.
Hør på den vinden.
Gud, det er skremmende.
Den vinden skremmer meg.
La oss bare komme i gang.
Er du klar?
Klar som jeg kan bli. Jeg er nervøs.
Nei, det er du ikke.
Beklager, jeg er kjempespent.
- Spent. - Veldig spent.
Bare se opp, ikke se ned.
Hvordan føler du deg?
Jeg er supernervøs. Absolutt.
Kom igjen. Ikke vær redde.
Åpne døren.
- Det kan gjøres. Husker du? - Jeg vet det.
Bare sakte og stødig.
- Ok? - Ja.
- Greit. Klar? - Ja, kom igjen.
La oss gjøre det.
Herregud, det er høyt.
- Går det bra? - Ja, jeg bare... Ja.
Jesus.
- Se hvor høyt det er. - Går det bra?
Må bare gjøre det. Eller blir jeg enda reddere.
Hvor langt tror du vi må klarte?
Aner ikke.
Hvordan kommer vi oss over?
- Det er knust. - Ikke si vi må gå ned?
Ikke gjør det, Jen.
Det er noe der.
Gud. Må vi gå ned?
Jeg vet ikke.
Det kan være vi må ned og hente noe.
- Tror du? - Ja.
- Jeg ser ikke. - Hvordan kommer vi oss ned?
- Noe stikker ut. - Jeg vil ikke gå nære kanten.
Et håndtak eller noe?
Er det det vi må? Senke oss ned? Å, kjære.
Jeg bare gjør det og ser opp.
Vi kjenner hverandres svakheter. Vi har snakket om dem.
Jeg tror vi utfyller hverandre.
Det gir mening at jeg gjør det
hvis bare en av oss må gjøre det. Jeg har ikke høydeskrekk.
- Hvis bare en kan gjøre det... - Ja.
... jeg er helt fornøyd med at du gjør det...
Det er ok at jeg gjør det?
- Hvis du vil gjøre det. - Ja.
Jen er helt fryktløs.
Jeg kan ikke tenke meg noe hun ville vært livredd for
som får henne til å si: "Jeg vil ikke."
Hvis noe er skummelt, men du vil gjøre det,
- så må du presse deg... - Ja.
Gjennom det. Ja.
Vi støtter hverandre gjennom det.
Fikse de tøffe tidene.
Hva tror du?
- Dette, det er tøft. - Det er ikke enkelt.
Jeg vet ikke om jeg tar på briller.
Skal jeg prøve først?
Se på meg med briller. Vente.
Det er ikke mye forskjell, på grunn av snøen. Meg først.
- Vi er ikke skyttere, sant? - Nei, bare...
Prøv.
Og ikke snakke for mye.
Nei. Tre minutter er ikke lang tid.
- Skal vi prøve? - Ja, kom igjen.
- Greit. Ja. - Så fort du tar den opp, ok?
Hva ser vi med... Det er siktet.
- Bare igjennom der. Skyv inn. - Ja.
På merket. Ta deg tid. Bli på målet.
- Vi har fem skudd hver. - Fem.
Greit.
Kom igjen.
Kan ikke se en dritt.
Må trykke den inn.
Bare prøv.
Må trykke inn.
BOLLINGER CHAMPAGNE SPESIALPRODUKT PRODUSERT I FRANKRIKE
Femte skudd.
Gud, dette er vanskelig, James.
- Kan nesten ikke se. - Bare prøv.
Raskt.
Hendene skjelver også. Skjønner du?
Der, ja. Brillene hjalp ikke.
Dette er umulig.
Han gjør det ikke lett for 500 000.
Jeg har truffet en.
Greit. Fortsett.
Tiden går. Bare trykk hvis du ikke ser.
- Det er vanskelig. - Ja, det er det.
Ja.
Kompis...
Her, la meg prøve en til.
Vi har truffet to, de to ytterste.
Kompis.
Bare fortsett.
Det er over, kompis.
Oppdraget er avbrutt.
Det var vilt.
Kompis. Det er vondt. Jeg er fullstendig ødelagt.
Jeg er ødelagt.
Vi har alltid sagt
at vi skal gi vårt beste. Og hva annet kunne vi gjort her?
Ta æren, søren.
Ja, ikke slå meg ut.
Det er rart, fordi, åpenbart,
er jeg ødelagt.
Men vi er 150 000 rikere enn vi noen gang har vært.
Det er en stor sum penger for alle, spesielt oss.
Og vi har sett deler av verden sammen
som vi aldri, du vet, får sjansen til å se igjen.
- Fantastisk reise. - Vært en fornøyelse.
Og takk til stemmen for hvor langt vi kom.
Ja.
- Men han kjører en hard linje, kompis. - Jepp.
Det er irriterende, for det er
- mye mer å vinne. Men... - Ja.
Alle som treffer den fortjener å gå videre.
Et lite klirr.
Lykke til til dem, de har oppnådd noe uvirkelig. Umulig.
- Lang tur hjem. - Helt klart.
EIGEREN NORDSIDE
- Ja. - Ja, fortsett.
Ok.
- Fortsett. - Litt til?
Et par meter til.
Jeg kan ikke høre deg. Snakk høyere.
Fortsett.
Gud. Jeg vil ikke se ned, Jen. Bare rop igjen.
Ok, stopp.
Ja? Er du der?
Én meter til.
Ja, sånn. Hold.
Ja, det er en liten bag. Jeg skal...
Har den. En liten pose. Greit.
Dra.
Sånn, ja. Stopp.
Stopp.
Dra.
Kom igjen, nesten fremme.
- Fortsett å dra. - Jeg prøver.
- Har du den? - Ja.
- Greit? - Ja.
Greide det.
Det er ingen nøkkel.
Hva er det? Å, Gud.
Et kart til.
Nedlagt spor. Så kanskje det er her vi er,
og vi må finne en vei videre.
- Det er en dør. - Greit.
Så vi må inn igjen i tunnelen.
Ja, det er ingen nøkkel.
Greit. Vent, kjære. La meg sjekke telefonen.
Vent litt. Å, ja.
Hva sier den?
To timer, 45 minutter.
Å, kjære.
Herregud. Ok?
Den veien.
- Hva er det? - Denne veien?
Første gang jeg møtte Josh...
Søren. Hvor er det?
Han var bare en jeg aldri hadde møtt før.
Jeg trodde ikke sånne som ham fantes.
Er det den veien? Ja?
Veldig jordnær og ekte.
Og jeg tror det var noe jeg ikke var vant til.
Noen som var så åpen og ærlig.
Han viser følelsene sine.
Kjære.
Ja, kom igjen.
Han fikk meg til å se ting i et nytt lys...
Ja.
Tror du du kan bære meg?
Ok.
Etter vi giftet oss, fikk vi barna
på rad, tre på rad og rekke.
Så det har ikke vært tid til å se på oss selv.
Kjære, innkommende!
Jeg vil at barna mine skal se tilbake og tenke
at det begge foreldrene utforsket,
var eventyrlystne,
ikke stengte dører. Det handler om å leve livet.
Tror det er her. Ser du?
Ja. Hva er det? Et bord?
Det er et bord. Det er noe på bordet.
Er det en ølflaske? Nei.
Hva er det?
Ser ut som en snikskytter.
- Kom igjen. - Nå er vi her.
Kamara og Josh, gratulerer med å ha kommet så langt.
Dere er nå ekstremt nærme å vinne en halv million pund.
Foran dere er det en koffert.
For å løsne den må dere skyte sprengladningen
på toppen av de fire kjettingene.
Begge må treffe minst ett mål.
Jeg kan ikke se dem.
Ikke jeg heller.
- Én, to. - Ok, jeg tror vi...
Fra øyeblikket dere tar den opp,
har dere tre minutter på å fullføre oppdraget.
Mislykkes dere, vil kofferten eksplodere,
og reisen deres er over.
Har du bruk en før?
- Nei. - Jeg har aldri skutt noe noen gang.
Ikke jeg heller.
La oss prøve og få til en hver på et minutt.
Ja, hvis vi ser at en er bedre enn den andre,
- får den personen våpenet. - Ja.
- Så lenge jeg har en... - Til vi må ha en.
- ...eller du har... - Ja.
- ...så er det bra. - Ja.
Det er litt...
Jeg tror kanskje stående.
Hva tror du? Eller vil du stå på knærne?
Det er stødigere, sant? Når du har bare hendene,
så begynner hendene å bevege seg.
Hvis du er her, så hviler du. Alt du gjør er å...
Ja? Så, du, her.
Ved siden av meg. Ja? Eller vil du ha meg der?
- Det er her? - Ja.
Jeg føler jeg går glipp av noe, og det irriterer meg.
Hva? Trenger du brillene?
- Må du ta på brillene? - Ja, det må jeg.
- Det er det det er. Ja. - Vil det hjelpe?
- Ja.
- Ok. - Ok, kult.
- La oss jobbe oss fra innsiden og ut. - Ja.
- Det er kult. - Ja.
- Vi klarer dette. - Er du klar?
Varm opp fingrene.
Ja?
Liksom...
På skulderen.
Be alt du kan, kompis.
- Kult. - Er du klar?
Ja, jeg er klar.
- Greit. Kjør på. - Ja.
Ok.
Der, ja.
- Kom igjen. - Hvor er det?
Kom igjen, Kamara. Du bruker tid.
Søren.
Ja. Du traff en.
Bra jobba.
Kjør. Trykk den inn.
Ja. Det er jenta si.
Ta den andre. Kom igjen.
Sånn, ja. Kom igjen, raskt. Greit, min tur.
Beklager. Værsågod.
- Blir skyteglad. - Kom igjen.
Hvor er den?
Du klarer dette, kjære.
Kom igjen. Ja!
Kom igjen.
Hva med tiden?
Trykk den inn. Kom igjen.
Kom igjen, Kamara.
Hva faen?
Vi timet det greit.
Det er greit.
Vi prøvde. Det var vårt beste.
Kom igjen, det går bra.
Det er greit. Vi var flinke, mann.
Det synker ikke inn. Jeg visste ikke.
Jeg føler meg syk.
- Men jeg er glad vi kom så langt. - Ja, vi gjorde det.
Sånn er det bare. Vi klarte det.
Kom, la oss dra hjem til barna.
- Ja, jeg savner barna. - Ja, kom, mann.
- Greit, dette må være den nedlagte banen. - Ok.
Jeg legger vekk kartet fordi det endte her.
Hvor skal vi nå?
Jeg tror dette er servicetunnelen, er det ikke?
Jo.
Elsker musikken.
Vi må tømme ham.
Han prøver å forvirre oss.
Ja, det er skummelt. Han prøver å skremme oss.
Jeg vet ikke. Hvorfor gjør han det?
- Hvorfor spiller han musikken? - Vet ikke. Er det Vivaldi?
Jeg vet ikke.
Bachs Air on the G String.
Jeg føler meg kortpustet, gjør du?
- Jeg lurer på hvor høyt vi er. - Jeg vet ikke.
Se på den isen. Det er ekte is.
Vet dere hvilken av Bachs stykker
som ble sent til det ytre rom?
- Hva er det? - Hva er det?
Det ser ut som en vogn.
- Skal vi inn i den? - Ja, se.
Jeg regner med vi må inn i buret.
Må være på toppen nå.
Går vi gjennom her?
Se på disse klærne.
Jen, det er champagne. Her, ja.
Han har sett på oss.
Sjakkmatt.
- Se. - Se, han har bilder...
- Ja. - ...fra der vi har vært.
Tror jeg.
Beth og Jen.
Dere har endelig funnet det lille fristedet mitt på toppen av Europa,
over 4000 meter over havet.
Jeg er lei for at jeg ikke er der for å ta imot dere.
Bare føl dere som hjemme.
Drikk litt champagne og feir at dere har kommet så langt.
Ni håpefulle par startet denne reisen,
og det var så gøy å se på dem.
Se på disse menneskene.
Hva er dette? Er dette...
Se.
- Så de var i Sveits. - Ja, de var her.
Og nå
er dere de eneste som er igjen.
Herregud.
Bare tre spørsmål står mellom dere og £1 million.
Forestill dere det.
De siste.
Kan ikke tro det.
Det er sykt. Hvordan klarte vi å komme så langt?
Det er rart å vite at vi ikke er de dårligste.
Men det er press, sant?
- Gud, men tre spørsmål. - Ja.
Og det blir verre og verre.
Vi må åpne kofferten, sant?
Vi har fortsatt kofferten.
Hvis dere ikke har noe imot å gå på utsiden.
Ok.
Det ser ut til at været forandrer seg fort her oppe.
- Klar? - Ja.
Å, kjære. Det ser kaldt ut.
Kom igjen.
Været på 4000 meter.
Vind, 75 miles i timen.
Det er for friskt.
Temperatur: minus 22.
Jeg vedder på kofferten er frosset i isen.
La oss se hvor rolige dere er nå.
- Flott. Der er den. Greit, klar? - Ja.
Ok.
- Ok. - Vi har kofferten.
- Klar? - Ja.
- Brillene mine er helt fryst. - Jeg vet, mine også.
- Skal vi ta dem av? - Ja.
- Kan ikke se noe. Greit. - Greit. På tre?
- Én, to, tre. - Én, to, tre.
- Å, nei. - Å, nei.
- Hva er det? - Jeg vet ikke.
- Det er nøkkelen. - La oss se.
Ja, det er en nøkkel.
Greit, vi trenger kofferten. - Bare fordi...
Endelig, etter all ventingen.
- Der, ja. - Ok.
Endelig. Ok, klar?
Herregud.
Neste spørsmål er for £500 000,
hva er cirka verdi på de ti gullbarrene foran dere.
Ta dem. Nei, jeg tuller.
Hvilken av disse fem tingene
er også verdt rundt £500 000?
En Aston Martin DB5 Silver Birch.
Tjuefire flasker Bollinger R.D. 1969 champagne.
Maksimal innsats i et kasino i Monte-Carlo.
En fire mål stor privat øy i Karibien.
Tjuefem gram radioaktivt plutonium.
- Ok. - Jeg tror ikke det er...
Så, Aston Martin DB5 tror vi, nei.
- Det er ikke det, nei. - Nei, for det er mer.
Kan ikke være en øy i Karibien, heller,
- fordi det må være mer. - Nei.
Tjuefire flasker Bollinger R.D. 69.
- Plutonium er vanvittig dyrt. - Ja.
Så 25 gram
- er en liten mengde. - Ja.
Så vi utelukker A.
- Tror ikke det er D. - D, ok.
- Det kan ikke være en øy. - Fire mål.
Ok. Så Champagnen er mulig, så B er mulig.
Ja.
Jeg vet ingenting om betting eller gambling,
så innsats på et kasino...
Ja, jeg ser ikke at de vil at folk ikke skal satse så mye.
- Aston Martin, nei. - Nei.
Bollinger, jeg vet ikke, men det høres ikke sånn ut.
Den champagnen er ikke så gammel. Bare 1969.
Hvorfor vil du sette maks innsats?
- Det er et kasino. - Ja.
Fire mål, privat øy.
Jeg tror det er plutonium, fordi jeg tror det er dyrest.
- Vekten er så liten. - Ja.
Du tror ikke noe så lite skal være så dyrt.
- Det trekkes jeg mot, E. - Ja.
- Skal vi gå for E? - Gud, kom igjen.
- Skal vi gjøre det? - Ja.
- Jeg må løfte den. - Ja, kom igjen.
- Når jeg rører den, er det bestemt. - Ja.
Du kjenner oss.
- Vi gjør det sammen? Greit. - Jepp.
- Én, to, tre. - Én, to, tre.
- Hva? - Der, ja. Sånn, hold den opp.
Ferdig.
- Glem det. Vi gjorde det bra. - Ja.
Ferdig.
Ja.
Det riktige svaret er D.
D?
Reisen deres er over.
Det er en øy i Karibien.
Brutalt.
- Men vi hadde aldri klart det. - Nei.
Dere hadde ikke det som skulle til for å vinne millionen.
Men dere kan være stolte av at dere kom lengre enn noen andre.
Riktig.
Ikke bekymre deg.
- Du gjorde det bra. Du vet? - Ja.
- Vi går inn. Vi fryser. - Ja.
- Da var reisen over. - Jeg vet.
Det har vært fantastisk. Kom igjen.
Se på hvor vi har reist.
- Så fantastisk. - Vi har reist.
- Vi startet i Skottland. - Skottland.
Skottland. Og vi dro til Italia,
- og så til... - Chile.
Chile.
- Vi var i Jamaica. - Så... Jamaica.
- Og så, her er vi i... - I Sveits.
Sveits.
- Hva betyr det? - Herlig.
Det har vært fantastisk, faktisk.
- Ja. - Ja.
Ja, den. La oss se hva som er der inne.
Greit.
Kom, vi går hit og tar en titt.
Søren.
- Lukk den, fort. - Ok.
Stille. Lukk...
Greit.
- Bra jobba, kjære. Vi klarte det. - Klarte det.
- Vi klarte det. - Vi klarte det.
- Eide det. - Vi klarte det.
Hva tror du?
Hva tror du det er? Et ostesmørbrød og en kopp te?
Greit, ta æren.
Kompis, se på det.
Se på det. Fantastisk.
Bare en bag med penger.
Hvordan får vi den igjennom tollen?
Jeg har aldri sett så mye penger før.
Kompis.
Neste måneds strømregning dekket.
Herregud.
Det er mye penger.
Fy søren.
Greit, en til deg.
Jeg er glad for å dra nå.
- La oss ta dette toget. - Ja.
Kom, så drar vi.
- Greit. - Toget hjem.
Hvor glad er du for å være i bilen mens andre er på toget?
- Ja. - Ganske glad.
Ingen nådde millionspørsmålet.
Denne gangen.
Synd.
Jeg lurer på om det er noen der ute
som har det som skal til for å nå hele veien?
Tekst: Trine Maren Aamodt Kurud
Kreativ leder: Mari H. Rowland