NIVÅ 5 SCHWEIZ
Jag mår illa.
Jag känner mig som ett pyttelitet bi.
När jag ser nåt som är hisnande fantastiskt,
vet jag att jag är illa ute.
Det här är otroligt.
- Åh, herre... - Fick liksom gåshud.
Vänta.
Åh, fan.
- Händerna är kalla, va? - Ja.
MEDDELANDE: GÅ ÖSTERUT 15,7 KM PLATS: 46,5575 N, 8,0054 E
- Vad? - Vad?
- Måste vi ta oss dit? - Ja.
Herregud.
Jag tror nånstans ditåt. Gå österut.
Norr, öster. Öst.
Det är bara några steg, och jag är redan trött.
Herregud.
- Du kommer att orsaka en lavin. - Håll käften.
Okej. Här.
Det här är svårt.
Jag kan inte göra det här.
Jag tror att vi bara behöver sparka in och gå.
Så där ja. Ja.
Tårna in, fötterna in.
Ta en paus.
En syn för livet.
Sånt här händer inte med folk som oss.
Nej.
Om vi inte lyckas förbi denna nivå,
titta bara på vad vi har gjort,
- och det tar vi med oss hem. - Ja.
Vi tar hem det, vi tar denna erfarenhet,
en del av pengarna också.
Men, seriöst, vi har gjort det riktigt bra.
Att utsätta mig själv för dessa situationer har fått mig inse:
"Du måste tro på dig själv, mannen."
Du måste för fan tro på dig själv.
Tre par kvar.
De är bara tre frågor från en miljon pund.
Åt det här hållet?
- Går vi fortfarande åt rätt håll? - Ja.
MEDDELANDE: GÅ NORRUT 17,1 KM PLATS: 46,5388 N, 7,9626 E
För vi ser åt det hållet Vi måste gå över där.
Norr är förmodligen...
Vad är klockan nu?
Jag tror aldrig jag varit på snö så här djup innan.
Det är faktiskt lättare på knäna.
Krypa fram som en hund.
Med rumpan i luften.
Herregud. Detta är...
- Kan du ge mig fotstöd? - Okej.
- Redo? Ett, två, tre. - Ja.
Är du okej?
Det är utmattande.
Det är en del av planen, va?
Är du okej?
Det kommer aldrig vara lätt.
Mina två kolugna sjuksköterskor.
Så här.
Det här är helt löjligt.
Jag bara undrar,
har ni vad som krävs för att gå hela vägen?
Jag försöker blockera pengadelen, inte tänka på den.
- För det är så stort nu... - Ja.
...när det är riktigt livsförändrande att...
Ju längre vi kommer,
desto mer vill jag inte misslyckas.
Det finns en stuga där.
Beth och Jen.
Bra jobbat att ha kommit så här långt.
Vad sägs om lite målträning?
Framför er finns ett precisionslasergevär.
Väskan ni behöver finns inne i ladan.
För att få den måste ni spränga dörrarna
genom att skjuta de fem sprängladdningarna.
Var och en av er måste träffa minst en laddning.
Ni har tre minuter på er från det ögonblick ni rör vid geväret.
Misslyckas och väskan kommer att explodera,
och er resa kommer att vara över.
Okej.
Kom ihåg. Logik.
Låt mig försöka liggandes.
- Vad tänker du? - Jag vet inte.
- Kanske liggande. - Liggande?
- Det är säkrare. - Ja?
- Du ger det till mig. - Ja.
- Får se om jag kan få några. - Okej.
Hur ska du göra? Knästående?
Jag kommer nog att använda bordet.
- Okej? - Ja.
Vilken axel vill du ha kolven på?
Höger axel.
- Säg när du är redo. - Så redo som jag kan vara.
- Ja? Är du säker? - Ja.
Det är redo att avfyras.
Tjusigt.
Bra. Det var två.
Kör.
Det var tre.
Det var fyra. Vi har bara den vänstra kvar.
Hur ligger vi till med tiden?
Vet inte. Vi har varit ganska snabba.
Ska jag göra ett nytt försök?
En kvar.
Ja, du kör.
Okej.
Det är svårt att se på grund av ljuset.
Jag vet. Kunde inte se den alls.
Fortsätt. Kom ihåg, snabbt.
Men det är så svårt.
- Får jag försöka? Går det? - Ja. Det är svårt att se.
Varför knäböjer du inte?
Kämpar för att se var den är.
Vill du göra ett nytt försök?
Imponerande.
Tänk att vi klarade det.
Okej, där är väskan.
Är detta en fråga, tror du?
Herregud, det stinker.
Okej.
- På tre? Ett... - Japp. Två, tre.
- Det är alltså ingen fråga. - Nej.
Kommer det vara en spårare för att åka nånstans?
- En nyckel. - En nyckel.
En nyckel till vad?
Telefonen.
MEDDELANDE: GÅ NORDÖST 4,3 KM PLATS: 46,5531 N, 7,9018 E
Okej. Så, det är dit vi måste gå.
Vi har begränsad energi kvar nu.
Det måste vara dit vi ska gå.
Ja, den leder oss till ladan.
Ska vi tillbringa natten där?
Säg inte det.
Vi måste leta efter nåt som nyckeln möjligen passar till.
Är det ett hänglås där borta på dörren?
Nej, det tror jag faktiskt inte.
Herregud. Det är en vacker bil.
Aston Martin.
Snälla, säg att nyckeln är till bilen.
Där finns en väska.
Vill du ta den?
- Har du den? - Ja. Åh, den är tung.
Så där ja.
- Riktigt tung. Har du den? - Japp.
Se om jag kan försöka få nyckeln att fungera.
- Det gör den inte. Inte rätt nyckel. - Nej.
Åh, titta. Under här? Nej.
- Inte där? - Vänta.
Brunt kuvert. Så där ja.
- Åh, nej. - Det är du. Det är jag.
- Vad är det? - Herregud.
-"Grindelwald." -"Grindelwald."
Är det dit vi måste åka?
Tror du det är dit vi måste åka?
Hur kommer vi dit?
Vi kan prova nyckeln i tändningen.
Så ja.
Tryck på några knappar.
Vad sägs om den här? "Rök bak."
"Främre vapen."
"Oljefläck."
"Kulskydd."
- Det är häftigt. - Helt lysande.
Vad finns i väskan? Vi vet inte vad som är där.
Jag kan verkligen inte öppna väskan.
Finns det nåt annat att trycka på?
-"Grindelwald." - Där.
- Här är vi. - Det är vi.
- Okej. Då måste vi åka dit. - Ja.
Det här är helt otroligt.
- Ingenting slutar förvåna oss. - Nej.
- Det är helt annorlunda. - Långt utanför min komfortzon.
- Aldrig varit med om nåt dylikt. - Jag...
- Det här kommer bli hårt arbete. - Ja.
- Hårt arbete, kompis. - Absolut.
- Vi försöker vinna en miljon pund. - Ja.
Vi gör vad vi måste göra.
- Kompis. - Det är otroligt.
- Se på det här stället. - Det är...
- Vad nu? - Vad nu?
Hoppade ur en helikopter,
och vi är nånstans i de schweiziska alperna.
- Har du varit i Alperna? - Nej.
Jag har aldrig...
Jag har aldrig ens varit på Milton Keynes isbana.
- Telefonen ringde. - Fick ett sms.
- Det är en karta. - Okej.
MEDDELANDE: GÅ SYDVÄST 17,2 KM PLATS: 46,5585 N, 9,9973 E
Det är dit vi måste ta oss, så...
Vänta. Så du ser det, du har inte dina brillor på.
Nej.
Nej. Ser inte ut att vara ditåt.
- Det är nog däruppe. - Ja. Det är det nog.
- Se. - Han tänker skicka oss dit upp.
- Åh, jag säger dig... - Det är djupt.
- Kompis, det är djupt. - Det är djupt.
Det är riktigt djupt.
Du ser mina spinkiga ben, kompis. Efter fyrtiotre år.
De brinner redan.
- Vad, springer du upp dit? - Kom igen.
Är du okej?
Det här är brutalt.
Låt oss bara ta oss dit upp.
- Jösses. - Jösses.
- Ja. - För i helvete.
Jösses.
Kompis, vi har inte ens börjat.
Hör här...
Vi har bokstavligen inte ens börjat. Jag har våt is i hela min röv.
- Oj, oj. - Hallå.
Ibland måste man bara låta ens kropp följa med.
Ja. Som gravitation, va?
Vad tror du, gå ner här och ta till höger?
Ja.
Det suger musten ur dig.
- Vad tror du att det här är, en sjö? - Ja, det ser ut som det.
Det är en frusen sjö.
Vad har han gjort? Det är en fälla.
Definitivt en fälla. Det är en isbana.
Han har nån slags lek.
Vad är det?
Det ser ut som ett bord och en...
Det finns en låda på det bordet.
- Ser du? - Det är nån slags lek.
Vi måste ut till den lådan,
men det blir inte så lätt.
Titta, där är ett vapen.
- Herregud. - Vi måste försöka skjuta.
Det ser ut som Skittles. Är det champagneflaskor eller nåt?
James och Joey Bone, välkomna till Schweiz.
Vänligen gå ut på den frusna sjön och gå mot geväret
för er chans att vinna en halv miljon pund.
Ni behöver innehållet i väskan framför er,
men den är riggad med sprängämnen.
För att hindra väskan från att explodera,
måste ni skjuta de fem målen.
Ni har tre minuter på er från det att ni tar upp geväret.
Om ni misslyckas,
och jag förväntar mig att ni misslyckas,
kommer väskan att explodera. Och er resa kommer att vara över.
Åh, kompis.
Jisses.
- Rör det inte än. - Nej.
- Okej, låt oss ta lite... - Jag vet inte ens hur man...
Se, men du ser, titta här. Du har champagneflaskan,
men du har de faktiska mål framför den.
- Se hur långt bort den är. - Ja, jag vet.
- Är du bra på vapen? - Nej.
Senast jag gjorde det var...
Dixies svensexa, och jag var usel. Jag var aspackad.
Jisses.
Åh, kompis.
Så, det här är Grindelwald.
Det står bara Grindelwald.
Ingen annan info, jag kan inte se nåt namn på det här.
Jag försöker bokstavligen se på kanten av varje berg.
- Ja. - Bara för att tänka: "Är det där?"
Den här väskan är så tung.
Ursäkta mig. Pratar du engelska?
- Ja, lite. - Vet du var den här platsen är?
Den här platsen? Ja, jag vet.
- Ser ni linbanan? - Ja?
- Ja. - Den linbanan går till en plats.
- Okej. - Ja.
- Och sen får ni ta tåget. - Okej.
- Och det finns en, en offentlig plats. - Japp.
Men den platsen. Ni kan nog inte komma dit.
- Ni kan inte åka dit. - Varför inte?
Eftersom det är en icke-offentlig plats.
Finns det nåt i närheten?
- Kan vi komma nära? - Ja.
- Vad heter den närmaste platsen? - Jungfraujoch.
- Den höga? - Vi har sett.
- Ja. - Ja.
- Rörde det sig? - Ja. Det är nåt som rör sig.
Hör ingenting.
Det låter metalliskt.
- Det låter metalliskt. - Ja.
Jag skulle kunna öppna den med en hårnål.
Jag tror helt att du kan öppna den med en hårnål.
Ja, gör det.
För att se om det är nåt som rör sig där.
- Nåt? - Nej.
Är det som ner, ner och vrid.
Det är en liten pinne där, men det är inte...
- Men snälla. Snälla, öppna den. - Nej.
Attans.
EIGERGLACIÄREN
Varför håller du i den ännu?
Om jag bär väskan, får jag öppna väskan.
Det är okej. Du får öppna väskan.
Jag hoppas det inte är en bomb.
Jungfraujoch, spår tre.
Så ja. Det ska vi ta.
Jag fruktar för vad som finns i andra änden. För om vi...
Vi kan komma dit, för om det är en station...
Nån har placerat den där, nån har byggt den.
- Eller håller det nere lite... - Lyssna.
Tåget kommer att göra ett oplanerat stopp.
Passagerare uppmanas förbli sittande,
med undantag för Elizabeth Foxwell och Jennifer Dorward.
Ni måste gå av tåget så fort som möjligt.
- Vad? Okej. - Vi måste gå, okej.
Herregud, Jen.
- Det finns klätterutrustning. - Ja.
Titta på det där.
Och här, titta här.
Titta på dem som går runt utsidan här.
Det är skrämmande.
Han har isyxor.
Jag menar...
- Har du använt en sån? - Nej. Aldrig.
Nej, inte jag heller. Spelar det någon roll vilken ände?
Ingen aning.
Ska jag ta en titt från dörren häruppe?
Gör det då.
Jen, det finns rep härute.
Så jag tror att vi får ta på oss selar.
Det kommer vara en fin utsikt.
Det blir en grym utsikt, men är du bra på att klättra?
Klättringscenter inomhus.
Okej, bra.
- Oj. - Är du okej?
Ja, jag skakar redan.
- Är det höjden? - Ja.
Som du vet är höjder inte min favorit.
Se bara inte ner.
Åh, lyssna på vinden.
Gud, det är skrämmande.
Åh, den vinden skrämmer mig totalt.
Låt oss bara ta itu med det.
Är du redo?
Som jag nånsin kommer vara. Nervös.
Nej, du är inte nervös.
Förlåt, nej, jag är på tårna.
- På tårna. - Riktigt på tårna.
Se bara uppåt, titta inte ner.
Hur känner du dig?
Jag känner mig galet nervös. Ja, absolut.
Fortsätt. Var inte rädd.
Öppna dörren.
- Det går. Kom ihåg? Allt går att göra. - Jag vet.
Långsamt och stadigt.
- Okej? - Ja.
- Okej. Redo? - Ja. Fortsätt.
Vi gör det.
Herregud, det är högt.
- Är du okej? - Ja, kompis, bara... Ja.
Jisses.
- Se så högt det är. - Är du okej?
Måste få det gjort. Annars fruktar jag det mer.
Hur långt tror du att vi måste klättra?
Jag vet inte.
Hur tar vi oss över där?
- Det är sönder. - Säg inte att vi måste gå ner.
Gör inte så, Jen.
Det är nåt där.
Herregud. Måste vi gå ner?
Jag vet inte.
Det kan handla om att gå ner och hämta nåt.
- Tror du det? - Ja.
- Ser inte vad det är. - Hur tar vi oss ner?
- Nåt sticker ut. - Jag vill inte gå nära kanten.
Som ett litet handtag eller nåt?
Är det vad vi måste göra? Sänka oss ner? Kära nån.
Jag gör det och tittar uppåt.
Vi vet varandras svagheter för vi har pratat om dem.
Jag tror vi kommer komplettera varandra.
Visst är det mer vettigt om jag gör det
om bara en av oss måste göra det, för jag är mindre höjdrädd.
- Om bara en av oss måste göra det... - Ja.
...är jag helt nöjd om du vill göra det, men...
Är du nöjd med att jag gör det?
- Om du hellre gör det. - Ja.
Jen är helt orädd.
Kan inte komma på nåt som hon skulle vara livrädd för
som skulle få henne säga: "Jag gör det inte."
Om nåt är läskigt, men du vill göra det,
- får du pressa dig... - Ja.
Genom det. Så, ja.
Vi kommer stötta varandra genom det.
När det blir tufft.
Vad tror du då?
- Det här är svårt. - Det är inte lätt. Ja.
Ska jag ta på mig glasögonen?
Vill du att jag är först?
Jag tar en titt med brillorna. Vänta.
Inte så stor skillnad på grund av snön. Nej, jag tar det först.
- Vi är inga prickskyttar. Okej? - Nej, bara...
Försök.
Och prata inte för mycket under tiden.
Tre minuter är inte lång tid att pricka fem flaskor.
- Ska vi börja? - Ja, kom igen. Nu kör vi.
- Okej. Ja. - Så snart du tar upp den, okej?
Vad tittar vi med... Där är siktet.
- Genom det. Tryck in den. - Ja.
Få in siktet. Ta din tid. Håll dig på ett mål.
- Fem skott var? - Fem försök.
Kör i vind.
Nu kör vi.
Kan fan inte se nånting.
Tryck in den.
Försök bara.
Tryck in den.
CHAMPAGNE BOLLINGER SPECIAL CUVÉE PRODUCERAD I FRANKRIKE
Femte skottet på väg.
Det här är riktigt svårt, James.
- Kan knappt se det. - Låt mig försöka.
Snabbt.
Händerna skakar också. Vet du vad jag menar?
Varsågod. Glasögonen hjälpte inte.
Det är omöjligt.
Han gör det inte lätt för 500 000.
Jag har träffat en.
Okej. Fortsätt.
Tiden går. Tryck på avtryckaren om du inte kan se.
- Riktigt svårt. - Det är svårt, kompis.
Ja.
Kompis...
Låt mig ta en till med det.
Vi har träffat två, de två på utsidan.
Kompis.
Bara fortsätt.
Spelet är slut, kompis.
Uppdraget avbröts.
Det var galet.
Åh, kompis. Det är fruktansvärt. Jag är totalt besviken.
Jag är jättebesviken.
Lyssna, vi har alltid sagt,
att vi ska göra vårt bästa. Vad mer kunde vi ha gjort där?
Gör mig den äran, snubben.
Ja, pricka inte mitt öga.
Det är konstigt för jag känner mig, helt klart,
jag är jättebesviken.
Men vi båda är 150 000 rikare än vi nånsin varit.
En ansenlig summa pengar för alla, speciellt oss.
Och vi har sett delar av världen tillsammans
som vi aldrig, kanske aldrig får en chans att se igen.
- Fantastisk resa. - Har varit ett nöje.
Och tack till rösten för hur långt vi kommit.
Ja.
- Men han gör det väldigt svårt, kompis. - Japp.
Irriterande för det finns faktiskt
- jävla mycket mer att vinna. Men... - Ja.
Den som träffar det förtjänar att gå vidare.
Lite klirr.
Lycka till åt dem, för de har uppnått nåt overkligt. Som är omöjligt.
- Lång promenad hem. - Definitivt.
EIGER NORRA SIDAN
- Ja. - Ja, fortsätt.
Okej.
- Fortsätt. - Lite till?
Ytterligare några meter.
Jag kan inte höra dig. Tala högre.
Fortsätt.
Jag vill inte titta ner, Jen. Ropa igen.
Okej, stanna.
Ja? Är du framme?
En meter till.
Ja, så där ja. Håll i.
Det är en liten påse. Jag bara...
Jag har den. Det är en liten påse. Okej.
Dra.
Så där ja. Stopp.
Stopp.
Dra.
Så där ja, kompis, nästan här.
- Fortsätt dra. - Jag försöker.
- Har du det? - Ja.
- Okej? - Ja.
Jag lyckades.
Inte en nyckel.
Vad är det nu? Herregud.
En karta till.
Nedlagt spår. Så det kanske är här vi är
och vi måste hitta vägen dit.
- Där är en dörr. - Okej.
Så vi måste gå tillbaka in i tunneln.
Ja, det finns ingen nyckel.
Okej. Raring, vänta. Låt mig kolla telefonen.
Vänta en stund. Åh, ja.
Vad säger den?
Två timmar, 45 minuter.
Åh, raring.
Herregud. Okej?
Den vägen.
- Vad är det? - Är det den vägen?
Första gången jag träffade Josh...
Åh, fan. Var är det?
Han var bara nån som jag aldrig träffat förut
och trodde inte att nån som han ens existerade.
Är det den vägen? Ja?
Väldigt jordnära och väldigt äkta.
Och jag tror att det var nåt som jag inte var van vid.
Nån som är så öppen och ärlig.
Han visar öppet sina känslor.
Raring.
Ja, kom igen då.
Han fick mig att se saker i ett nytt sken...
Ja.
Tror du att du kan bära mig?
Okej.
Efter att vi gifte oss, fick vi barnen
på raken, tre på raken.
Det har bokstavligen inte funnits nån tid att se på oss själva.
Raring, jag kommer!
Jag vill att mina barn ska se tillbaka och tänka
att båda deras föräldrar utforskade,
var äventyrliga,
stängde inte dörrar, det handlar om att leva sitt liv.
Tror det är där. Kan du se?
Åh, ja. Vad är det? Ett bord?
Det är ett bord. Det ligger nåt på bordet.
Är det en ölflaska? Nej.
Vad är det?
Ser ut som ett gevär.
- Låt oss göra det. - Vi är här nu.
Kamara och Josh, grattis till att ni kommit så långt.
Ni är nu retfullt nära att vinna en halv miljon pund.
Framför er finns en väska.
För att lösgöra den måste ni skjuta sprängladdningen
överst på var och en av de fem kedjorna.
Ni måste båda träffa minst ett mål.
Kan inte se fem kedjor.
Jag kan inte se dem heller.
- Ett, två. - Okej, jag tror vi...
Från när ni tar upp geväret,
har ni tre minuter för att fullfölja er uppgift.
Misslyckas och väskan kommer att explodera,
och er resa kommer att vara över.
Har du nånsin använt ett?
- Nej. - Jag har aldrig skjutit nåt.
Inte jag heller.
Låt oss försöka få en vardera på en minut.
Ja, om du kan se att du är bättre eller jag är bättre,
- då får den personen geväret. - Ja.
- Så länge som jag har tagit en... - Tills vi måste ta en.
- ... och du också... - Ja.
- ... är allt bra. Kör bara. - Ja.
Det är lite...
Jag tror kanske stående.
Hur känner du? Eller vill du vara knästående?
Det blir stadigt, va? När du bara har dina händer,
börjar dina händer röra sig och så.
Om du är här, har du stöd. Allt du gör är egentligen...
Ja? Så du, här.
Bredvid mig. Ja? Eller vill du ha mig där?
- Så, det blir såhär? - Ja.
Jag känner att jag saknar nåt och det gör mig arg nu.
Vad? Behöver du dina glasögon?
- Behöver du ta på dig glasögonen? - Ja.
- Det är vad det är. Ja. - Kommer det hjälpa?
- Ja.
- Okej. - Okej, lugnt.
- Låt oss göra det utifrån och in. - Ja.
- Det är lugnt. - Ja.
- Vi klarar det. - Är du redo?
Värm upp fingrarna.
Ja?
Bokstavligen...
På din axel.
Be alla böner, kompis.
- Lugnt. - Fixar du det?
Ja. Jag är redo.
- Okej. Ge järnet. - Ja.
Okej.
Så där ja.
- Kom igen. - Var är det?
Kom igen, Kamara. Du tar tid på dig.
Åh, fan.
Ja. Du fick en.
Bra gjort.
Kör. Tryck in den.
Ja. Det är min tjej.
Satsa på den andra. Fortsätt.
Så där ja, kom igen, snabbt. Okej, min tur nu.
Förlåt. Varsågod.
- Jag blir skjutglad. - Snabbt.
Vänta, var är den?
Du klarar det, raring.
Kör. Ja!
Kom igen.
Vad är klockan?
Tryck in den. Kom igen.
Kom igen, Kamara.
Vad i helvete?
Vi tog tiden okej.
Det är okej.
Vi gjorde vårt bästa. Det var vårt bästa.
Kom igen, det är okej.
Det är okej. Vi klarade oss bra.
Det sjunker inte in. Jag vet inte.
Jag mår illa.
- Jag är glad att vi kommit så långt. - Ja, vi gjorde det.
Det är vad det är, vi gjorde det.
Kom, låt oss åka hem och träffa barnen.
- Ja, jag saknar mina barn. - Ja. Kom.
- Det här måste vara det nedlagda spåret. - Okej.
Jag lägger undan kartan för det var där den slutade.
Vart ska vi nu?
Det här måste vara servicetunneln, va?
Ja.
Älskar musiken.
Vi måste ignorera honom.
Han försöker förvirra oss.
Ja, det är läskigt. Han försöker skrämma oss.
Jag vet inte. Varför gör han det?
- Varför spelar han den musiken för oss? - Vet inte. Vivaldi?
Jag vet inte.
Bachs Air on the G String.
Jag känner mig andfådd, gör inte du?
- Jag undrar hur högt vi är nu. - Jag vet inte.
Herregud, titta på isen. Det är riktig is.
Visste ni att inspelningar av Bachs musik
sändes ut i den interstellära rymden?
- Vad är det? - Vad är det?
Det ser ut som en vagn.
- Ska vi hoppa in? - Ja, ta en titt.
Jag antar att vi måste in i buren.
Måste vara på toppen nu.
Jag vet inte om vi går igenom här?
Titta på dessa kläder.
Jen, det finns champagne. Så där ja.
Han har iakttagit oss.
Schackmatt.
- Se. - Titta, han har bilder...
- Ja. - ...på var vi har varit.
Tror jag.
Beth och Jen.
Äntligen hittade ni mitt lilla bergsnäste här på toppen av Europa,
mer än 4 000 meter över havet.
Ledsen att jag inte är här för att hälsa er personligen.
Snälla, känn er som hemma.
Ta lite champagne och skåla för hur långt ni har kommit.
Nio hoppfulla par började denna resa
och det var så roligt att se dem.
Titta på dessa människor.
Vilka är de? Är de...
Titta.
- Så de var i Schweiz. - Ja, de var här också.
Och nu,
är ni de enda kvar.
Herregud.
Bara tre frågor står mellan er och en miljon pund.
Föreställ er det.
De sista.
Jag kan inte tro det.
Det är galet. Hur har vi lyckats komma så långt?
Konstigt nog, är det fantastiskt att veta vi inte är värst.
Men det blir en press, va?
- Herregud, tre frågor dock. - Ja.
Och det blir svårare och svårare.
Vi måste öppna väskan, va?
Vi har fortfarande väskan.
Nu får ni gärna ta er ut på utsidan.
Okej.
Det ser ut som att vädret är ganska föränderligt här uppe.
- Redo? - Ja.
Kära nån. Det ser kyligt ut.
Kör.
Vädret på 4 000 meters höjd.
Vind, 121 km i timmen.
Det är för friskt.
Temperatur, minus 22.
Jag slår vad om att väskan är infrusen i isen.
Låt oss se hur lugna ni är nu.
- Lysande. Så där ja. Okej, redo? - Ja.
Okej.
- Okej. - Så, vi har väskan.
- Redo? - Ja.
- Mina glasögon är helt frusna. - Det är mina också.
- Ska vi ta av dem? - Ja.
- Kan inte se nånting. Okej. - Okej. På tre?
- Ett, två, tre. - Ett, två, tre.
- Åh, nej. - Åh, nej.
- Vad är det då? - Jag vet inte.
- En nyckel. - Låt oss ta en titt.
Ja, det är en nyckel.
Okej, vi måste ta väskan. Bara för att...
Äntligen, efter all denna väntan.
- Så där ja. - Okej.
Äntligen. Okej, redo?
Herregud.
Nästa fråga är för 500 000 pund,
vilket är ungefär värdet på de tio guldtackorna framför er.
Ta dem. Nej, jag skämtar.
Vilken av dessa fem saker
är också värt runt 500 000 pund?
En Aston Martin DB5 Silver Birch.
Tjugofyra flaskor Bollinger R.D. 1969 års champagne.
Den maximala insatsen på ett kasino i Monte-Carlo.
En fyra tunnland stor privat ö i Karibien.
Tjugofem gram av radioaktivt plutonium.
- Okej. - Tror inte det är...
Så, Aston Martin DB5 tror vi, inte.
- Det är inte den, nej. - Nej, för den är mer.
Kan inte vara en privat ö i Karibien, heller,
- det måste vara mer. - Nej.
Tjugofyra flaskor Bollinger R.D. 1969.
- Plutonium är galet dyrt. - Ja.
Alltså 25 gram
- är en liten mängd. - Ja.
Okej, så vi utesluter A.
- Tror inte det är D. - D, okej.
- Det kan inte vara en privat ö. - Fyra tunnland.
Okej. Champagne är en möjlighet, så B är möjligt.
Ja.
Jag kan inget om insatser. Kan inget om spel,
så maxinsats på kasino...
Jag förstår inte varför folk inte skulle få satsa så mycket.
- Aston Martin, klart nej. - Ja.
Bollinger, jag vet inte, men det låter inte så.
Ja. Champagnen är inte så gammal. Den är bara från 1969.
Maxinsats, varför maximera en insats?
- Det är kasino. - Ja.
Fyra tunnland, privat ö.
Jag tror plutonium, för jag känner att plutonium är det dyraste.
- Vikten är så liten. - Ja.
Du skulle aldrig förvänta dig nåt så litet vara så dyrt.
- Det är vad jag känner mig dragen till, E. - Ja.
- Ska vi ta E? - Herregud, kom igen, då.
- Ska vi göra det? - Ja.
- Jag lyfter upp den. - Ja, fortsätt.
- När jag rör den, har vi valt. - Ja.
Du känner oss.
- Gör vi det ihop? Okej. - Japp.
- Ett, två, tre. - Ett, två, tre.
- Vad? - Så där ja. Håll upp den.
Jättebesviken.
- Glöm det. Vi var väldigt duktiga. - Ja.
Jättebesviken.
Ja.
Rätt svar är D.
D?
Er resa är över.
Det var en karibisk ö.
Brutalt.
- Det skulle vi aldrig ha tagit. - Ja.
Ni hade inte riktigt vad som krävs för att vinna miljonen.
Men ni kan vara stolta över att veta att ni kommit längre än nån annan.
Okej.
Oroa dig inte.
- Du var väldigt duktig. - Ja.
- Låt oss gå in, för vi fryser. - Ja.
- Okej, det var slutet. - Jag vet.
Det har varit så fantastiskt. Kom igen.
Se hur vi reste.
- Så underbart. - Var vi reste.
- Vi började i Skottland. - Skottland.
Lilla Skottland. Och vi åkte till Italien,
- och sen åkte vi till... - Chile.
Chile.
- Vi var på Jamaica. - Sen... Jamaica.
- Och sen, här är vi, i... - I Schweiz.
Schweiz.
- Vad betyder det? - Underbart.
Ja, det har varit underbart, faktiskt.
- Ja. - Ja.
Ja, den där. Låt oss se vad som finns inuti.
Okej.
Låt oss gå dit och ta en titt.
Åh, fan.
- Stäng den, snabbt. - Okej.
Tyst. Stäng...
Okej.
- Bra gjort, raring. Vi gjorde det. - Vi gjorde det.
- Vi gjorde det.
- Vi gjorde succé. - Vi gjorde det.
Vad tror du?
Vad tror du det är? En ostmacka och en kopp te?
Okej, gör mig den äran.
Kompis, titta på det.
Titta på det där. Fantastiskt.
Bara en väska kontanter.
Hur ska vi få den genom tullen?
Jag har aldrig sett så mycket pengar förut.
Kompis.
Nästa månads värmeräkning täckt.
Herregud.
Det är en enorm summa pengar.
Det var som fan.
Okej, en till dig.
Jag åker gärna nu.
- Låt oss ta det här tåget. - Ja.
Låt oss åka. Ja. Kom igen. Nu sticker vi.
- Okej. - Tåg hemåt.
Hur självbelåten är du i den här bilen när alla andra åker tåg?
- Ja. - Ganska självbelåten.
Så ingen nådde miljonpundsfrågan.
Den här gången.
Vad synd.
Jag undrar om det finns nån där ute
som har vad som krävs för att gå hela vägen?
Undertexter: Lasse Hermanson
Kreativ ledare Jeni Orimalade