JUNGLA AMAZONIANĂ BRAZILIA
După cum spune Axl Rose: „Bun-venit în junglă!”
S-a ridicat ștacheta, nu crezi? Foarte mult.
Și-a dat toată silința, nu crezi? Vocea.
De-abia aștept să vorbesc cu tipul.
Și așa începe.
Din nou pe baricade, frate. Din nou pe baricade.
Frații Bone au ajuns la nivelul al treilea.
- În regulă. Să pornim! - În regulă.
Le datorez 50.000 de lire.
Hopa jos, băiete!
- Următoarea întrebare are valoare dublă. - La revedere!
Haide!
Stai, ușor! Atenție la elice!
- În regulă. - În ce ne-am băgat?
Amice!
- Uite o barcă acolo. E lipicios. - Da. Atenție la nămol!
- Ce-avem noi aici? - Uite aici!
Sper că îi merge motorul, că n-am chef de vâslit...
- Ia te uită! - Da.
Avem o grămadă de...
Las-o, hai să le scoatem!
Poate pe mal. Scoate chestiile!
Ce-i acolo?
- Rahat! - Arată ca un fel de transmițător.
Ia te uită! Uite și cabina telefonică.
Stai o clipă!
Trusa de supraviețuire.
- O macetă, după cum arată. - Da. Ține-o la îndemână.
Două hamace.
- Felinar. - Încă un felinar.
Două felinare.
- Stai puțin. - Ce naiba...
Nu va fi ușor să găsiți întrebarea.
Rahat!
- Trebuie să călătoriți două zile... - Două zile.
... în adâncul pădurii.
Urmăriți semnalul de pe dispozitivul de urmărire.
Întrebarea voastră valorează 100.000 de lire.
Călătorie de două zile.
Incredibil!
- Două zile în junglă? - Ce să mai zic?
- Fii cu ochii pe noi, amice! - Da.
- Da. Poate vom avea nevoie de tine. - Poate te sunăm.
Hai să aruncăm o privire. Să-mi pun ochelarii buni. Nu de soare.
E ceva acolo? Nu?
Să vedem. Ai mai folosit ceva de genul ăsta?
- Ce face asta? Ia te uită! - Trage de ea!
Așa, și cred că asta iese așa. Asta e.
Acum e oprit. Apoi, dacă răsucim asta, se aprinde,
- ... și dăm volumul tare. - Da, dă-l până la capăt.
- La maximum. - Bine.
Să sperăm
că vom auzi vreun fel de semnal.
Trebuie să găsim un fel de reper.
Ține-l ridicat. Vezi dacă e vreun...
- Poate e nevoie să-l reglezi puțin. Uite! - Așteaptă!
- Ia te uită! Da. - Auzi?
Cred că trebuie să luăm barca și efectiv să navigăm prin zonă până...
La stânga. Evident, cu cât se aude mai tare,
cu atât ești mai aproape de ceva.
Și ne ducem în junglă.
Stai! Așteaptă o clipă!
Fir-ar! Era să cad în apă.
Stai o clipă. Să văd ce-i cu asta.
- Ce e, vreun mesaj? - Da.
Care spune...
MESAJ: D.R.A.X
D-R-A-X. Drax.
- Drax? - Atât. Asta-i tot ce spune.
- Ce-i asta? O coordonată? - Nu știu.
- N-am nici cea mai vagă idee, tu știi? - Nu.
CALEA SPRE UN MILION: O AVENTURĂ JAMES BOND
Ce zice transmițătorul?
- Cârmește spre dreapta, James! - Da? Bine.
Da. Chiar acolo, Jimmy-băiete.
În timp ce frații Bone urmează semnalele în junglă,
alte șapte perechi sunt pe drum.
Inclusiv ele două, asistentele medicale de urgențe, Beth și Jen.
NUME: BETH ȘI JEN
PRIMUL NIVEL
Prima lor întrebare le-a dus înapoi în timp.
PENINSULA APPLECROSS SCOȚIA
Sunteți în ținutul muntos de nord-vest și pășiți pe o stâncă specială.
E dintre cele mai vechi de pe planetă.
Pentru 5.000 de lire,
aproximativ cu câtă vreme în urmă s-au format acești munți?
A. 25.000 DE ANI - B. 250.000 DE ANI C. 2,5 MILIARDE DE ANI
Cred că 2,5 miliarde de ani e prea mult.
Nu, cred că sunt două... Cred că e cel mai vechi.
- Scuze, care crezi că e? - C.
Crezi că e C?
Te superi pe mine dacă nu e corect?
- Nu. - Promiți?
Da. Pentru că eu nu am nici cea mai vagă idee.
Așa că mi se pare că nu ajut cu nimic.
- C? - Da.
Batem palma?
- Succes! - Ce avem de pierdut?
Bine. O să o ridic eu.
- Ești pregătită? - Da. Bine.
Vai, Jen!
- Bine. - Da?
- Da. - Hai s-o facem.
Bine...
Ce culoare e?
O, soro!
ÎNCASĂRI: 5.000 DE LIRE
Grozav!
Ce bine!
Slavă Cerului!
A doua întrebare valorează 10.000 de lire.
O găsiți la o distanță de 13 kilometri peste munții aceștia,
la atelierul auto din Lochcarron.
Știi ceva? În tot acest timp, niciuna dintre noi nu a fost stresată.
Am fost calme tot timpul.
Da. E foarte adevărat.
Știam asta despre noi. Suntem calme în condiții de stres. Așa că...
Da. Trebuie s-o ținem tot așa.
Când lucrezi în secția de urgențe,
înveți să te bazezi pe colegii tăi și să ai încredere în ei.
Chiar dacă sunt îngrijorată și speriată în anumite situații
și tot corpul îmi pompează adrenalină,
mă pricep foarte bine să par relaxată din exterior.
Am făcut-o timp de 25 de ani. Mi-a intrat în reflex.
Nu mă gândesc la presiune.
Dacă te gândești la asta, atunci îți pierzi sângele rece.
La atentatele cu bombă din Manchester,
am fost al doilea spital care a preluat victime.
Așa că am preluat o mulțime de copii.
Trebuie să te ții tare,
altfel îi afectezi pe toți cei din jur.
Și e foarte grav, când trebuie să salvezi viața cuiva.
LOCHCARRON SCOȚIA
E un indicator de benzinărie. Oare aici să fie?
Da, uite! Atelierul din Lochcarron!
Are și magazin. Bine.
Să intrăm!
ATELIERUL AUTO LOCHCARRON
Uite o cutie pe scaunul de-aici.
E ceva?
De fapt, nu, cred că sunt truse de scule.
- E o mașină frumoasă în spate. - Da.
Așa. Să vedem cum o dăm jos.
E hidraulică. Căutăm un buton.
Jos.
Scrie: „Pornește-mă!”
Acesta este Daimler Sovereign 4.2.
Mașina a fost folosită de un prim-ministru în urma unui atac terorist cu bombă.
Mașina era blindată.
Avea instalat și un suport de cap pentru somnuri scurte.
Pentru 10.000 de lire,
ce prim-ministru a deținut mașina?
A. Tony Blair.
B. Winston Churchill.
C. Margaret Thatcher.
Nu cred că au existat atentate teroriste pe timpul lui Winston Churchill.
Îl tăiem de pe listă pe Winston Churchill.
Cred că Churchill iese din discuție chiar dacă ar fi fost perfectă pentru el
- ... această mașină. - Da.
Merită să ne uităm cu atenție la mașină?
Poate găsim o legitimație de prim-ministru.
Orice ne-ar putea ajuta.
Dar e o mașină destul de veche. Nu cred că e de pe vremea lui Tony Blair.
Deși nu mi-o pot imagina pe Margaret Thatcher în mașina asta.
Chiar speram că vom găsi un indiciu.
Dar Tony Blair.
Nu prea mă interesa politica la vârsta aia.
Acum îmi pare rău.
Cred că atacul terorist...
Cred că e expresia-cheie din întrebare.
- Probabil a fost IRA, nu crezi? - Da.
Da. Pentru că IRA era peste tot când eram mică,
- ... adică prin anii '80. - Da.
Nu-mi amintesc să fi auzit de multe atentate în vremea lui Blair.
- Bine. - Simt că vreau să aleg Thatcher
doar pentru că nu a fost foarte populară,
iar oamenii cu siguranță ar fi vrut-o dispărută.
Sună dur?
Cred că Thatcher a menționat
că nu a dormit niciodată mai mult de patru ore, nu?
Da, e adevărat.
Așadar, dacă nu dormi mai mult de patru ore...
Din punct de vedere medical, ești puțin distrus.
Ai avea nevoie de un pui de somn.
Atunci, alegem C?
Ar trebui să alegem C?
Da.
- O facem? Da. - Da?
- Și suntem amândouă de acord? - Da.
- Suntem de acord. - Bine.
- C. - Bine.
- Margaret Thatcher, da? - Da.
Sunt foarte stresată. Pregătită?
- Bine, o fac eu. - Bine, hai!
Pentru 10.000 de lire, ați ales C,
Margaret Thatcher.
Răspunsul vostru este...
Corect.
- Da! Am reușit! - Vai, Doamne!
ÎNCASĂRI: 10.000 DE LIRE
Fantastic!
NIVELUL AL DOILEA
ISTANBUL TURCIA
E foarte aglomerat.
- Cum ne dăm seama ce să căutăm? - Nu știu.
Poate că cineva ne va da informații?
Poate că da.
JUNGLA AMAZONIANĂ BRAZILIA
Semnalul ne duce prin tot stufărișul ăsta.
- Da? - Da, frate.
Răscruce de drumuri.
Stânga sau dreapta?
- Hai la dreapta. Da. - Da?
Te bucuri că ai maceta acum, nu? Ești ca Rambo.
Acum... Vai de mine!
- Un cimitir. - Vai de mine!
Asta au pățit ultimii oameni care au ascultat indicațiile vocii.
Dar stai așa! Uite!
Sunt urme de civilizație aici.
Da. E ceva!
S-ar putea să fi găsit ceva.
Ia te uită!
Stai să-mi pun ochelarii de vedere.
Asta ne descrie configurația de care avem nevoie și...
De asta avem nevoie ca să asamblăm ceva?
Toate sunt la fel.
Asta e cu capul în jos.
Transmițător, selector, magnet. Adică...
Chestia asta pornește asta sau ceva de genul ăsta?
- Asta seamănă cu... - Nu știu ce e asta. Nu sunt un...
Seamănă cu o turbină, nici nu o văd.
- Deci, poftim. Asta e efectiv asta. - Da.
Trebuie să ajungem acolo. E o clădire. Uite!
Da. E panoul de control pentru sistemul ăla.
Ar fi util dacă am vedea o roată mare și roșie.
Da. E ceva afară?
Bine.
Dispozitivul încă mai țiuie. Mergem pe calea cea bună.
Se lasă întunericul, nu-i așa? Cu repeziciune. Așa că...
Va începe să devină puțin periculos.
Cred că trebuie să ajungem la un soi de poiană.
Da.
Aici e bine, frate. Aici e perfect.
Una e să faci un nod, și alta să faci un nod bun, nu crezi?
Unul dintre noi va cădea în nas, nu-i așa?
Și cred
că acesta e patul meu în noaptea asta.
Nu e cel mai bun din viața mea.
Ce ai acolo?
A strecurat sticla cu whisky în geantă, nu vezi?
Adică...
- Frate, pe bune! - Una peste alta,
cred că a sosit timpul să...
Da.
După tine, frățioare.
Vai, dragă!
- Nu prea-mi place, să fiu sincer. - Noroc!
L-am putea pune pe foc.
Mai știi când am mers cu tata cu cortul?
Da.
Aveam... Cred că imediat după divorțul părinților.
Tata, tu și cu mine am stat lângă foc și am povestit o grămadă.
Da, vreau să spun că s-a întâmplat demult.
Dar, fiind cel mai mare,
când mama și tata au divorțat, evident că noi...
Eu eram mult mai mic decât tine. Cum ai...
- Da. M-a nenorocit, frate. - Da.
- Sută la sută. Am fost... - Câți ani aveai?
Unsprezece.
Tocmai începeam gimnaziul.
Da, și nu știu. M-a bulversat.
De aceea am fost atât de obraznic în anii următori, pentru că pur și simplu
- ... nu înțelegeam ce se petrecea. - Erai pierdut.
Da, un pic.
Da, pur și simplu nu am înțeles pe deplin.
Asta a fost ca o a doua șansă pentru mine.
Nu am călătorit când am fost mai tânăr.
M-a luat valul vieții și mă gândeam: „Trebuie să-mi iau o casă.”
Iar viața nu a... Adică nu a trecut pe lângă mine,
dar, înainte să mă dezmeticesc, hopa, aveam 30 de ani.
Înțelegi? Așa a fost pentru mine.
Iar acum mi s-au deschis ochii
și mi s-a limpezit mintea,
așa că vreau să ies și să văd lumea.
Și intenționez să mă agăț de asta cu toate puterile.
Până la urmă, banii sunt
scopul nostru, dar, în egală măsură,
trebuie să continuăm această aventură.
Frate, sper să țină cât mai mult!
Gata, eu mă duc la culcare, frate.
- Ne vedem dimineață. - Somn ușor!
Mâine pornim la drum.
Pornim la drum din nou.
ISTANBUL TURCIA
Auzi? Nu pot să cred!
- Pregătită? - Da.
Bine.
Bine ați venit la Istanbul!
Următoarea întrebare valorează 25.000 de lire.
O veți găsi în subteran,
sub Piața Taksim, în stația de metrou.
În stația de metrou.
Se află în tunelul de mentenanță.
Aveți la dispoziție 90 de minute.
Avem 90 de minute.
Trebuie să cerem indicații?
- Sunt mai multe indicatoare aici. - Bine.
M-am confruntat cu momente riscante în cariera mea.
În 2010, am fost detașată de armată ca rezervist în Afghanistan.
AEROMED ÎI ADUCEM ACASĂ
A fost foarte greu, deoarece tratam
bărbați tineri cu răni îngrozitoare.
Și a fost pur și simplu... A fost dificil.
Cred că te obișnuiești să lucrezi cu un anumit nivel de stres.
Iar eu conduceam o clinică medicală
în cartierul Ambasadei Marii Britanii din Kabul,
și am auzit o explozie uriașă în apropiere,
doar ca să aflu mai târziu că cineva
a intrat într-un spital și s-a aruncat în aer
și a ucis o mulțime de civili.
Și a fost... A fost înfricoșător cât de aproape am fost de acel loc.
Cred că, pentru a face o astfel de muncă,
trebuie să fii o persoană calmă.
Când lucrezi într-un mediu stresant, trebuie să poți să gândești rapid,
să acționezi, să iei decizii rapide.
Cred că sunt scări acolo, uite, indicator de metrou.
Corect. Dacă scrie „Taksim”... Asta scrie?
- Scrie „Taksim”. - Uite, e aici. Metroul.
E închis.
Da. Nu!
- Trebuie să fie altă intrare. - Da, să ocolim.
Uite, e un lift?
Funcționează?
Nu știu. Dar toate cablurile se mișcă.
Da.
Vai, Doamne! E uriaș!
E imens!
Nu.
Piața Taksim,
una dintre cele mai aglomerate stații de metrou din Turcia.
Închisă în această noapte.
Vezi ceva? Crezi că avem voie aici?
Ai găsit ceva, Beth?
Încerc să văd dacă găsesc ceva în pozele acestea.
Tunelul de mentenanță.
Bine. Ce scrie aici? Peronul unu?
Să mergem acolo. Mergem acolo.
- E foarte sinistru. - E îngrozitor de sinistru.
Acces spre tren.
- Uite, un tren. - Da.
Să sărim peste ea.
Jen, mai avem 15 minute.
Bine.
Uite o poartă.
Tunelul de mentenanță.
Vai, nu!
E sinistru.
De-a dreptul sinistru.
Crezi că trebuie să ajungem pe șine?
Păi, se pare că sunt două tunele, deci...
- Aici, ce-i asta? - E un tren.
Cred că trebuie să mergem la el.
- E deschis? - Da, e deschis.
Să urcăm. Așa.
Doamne, mai avem doar patru minute, Jen.
Vai de mine! E complet gol.
E un tren lung.
- Bagă viteză. - Bine.
Valiză! Am găsit-o!
Stai puțin.
Le deschidem pur și simplu?
- Ești pregătită? Deschizi tu una? - Da.
E un craniu.
Vă găsiți într-una dintre cele mai vechi stații de metrou din lume.
În timpul unor săpături recente în zonă,
a fost dezgropat un tezaur de schelete de animale,
inclusiv rămășițele unui circ.
Pentru 25.000 de lire,
ce animal de circ avea un astfel de craniu?
Un cimpanzeu,
un elefant,
un urs.
- Cu siguranță, nu un elefant. - Sută la sută nu un elefant.
- Pot să mă uit? - Da.
Are canini mari.
Și un craniu alungit.
Arată mai degrabă ca un câine.
- Cimpanzeii au craniul cam ca al nostru. - Da.
- Nu seamănă deloc. - Nu, chiar nu.
- Deci, urs? - Da, cred că e de urs.
Să vedem.
- Bine. - Gata?
Unu, doi, trei.
Ați ales opțiunea C.
Răspunsul vostru este...
Așa...
E lungă așteptarea.
Doamne, te rog!
Corect.
Soro!
- Bravo! - Știam eu!
ÎNCASĂRI: 25.000 DE LIRE
Frate, deja e foarte cald.
Dispozitivul a luat-o razna.
Păi, e semn bun.
Acul se învârte în toate direcțiile. Așa că...
Zău?
E prima dată când face asta.
- Asta e... - Sunt sincer.
- Atunci, cred că suntem aproape. - Sigur e ceva aici.
- Vezi ce zgomotos e? - Da. E foarte zgomotos.
Nu, nu se poate.
Acolo sau drept în față?
Nu a mai fost așa de zgomotos, așa că probabil am ajuns.
Da.
Ia te uită! Lopata.
Da.
Uită-te la...
- Aici e. Apucă-te de săpat! - Stai puțin! Ferește dispozitivul!
Da. Noi... Ești chiar deasupra.
- Frate! - E cam adânc.
Doar n-o să ne ușureze munca, ce crezi?
Haide! Sapă și tu, Joe. Pune și tu osul la treabă.
- Asta-i o rădăcină de copac sau... - Cred că da.
Da, sunt sigur că a săpat destul de adânc.
- E ceva acolo jos. - E ceva jos.
Trebuie să săpăm mai adânc.
- E acolo. - Da, am găsit-o.
- E un mâner?
- E mânerul. - Vai, nu!
S-a rupt.
- Poți să o tragi de curea. - E înfășurată în plastic.
- Trage de curea. - Nu pot.
Așa. Mai sapă!
- Frate. Gata. Am reușit. - Ai prins-o?
Așa, uite că iese.
Da!
Bravo! Doamne! Bună treabă!
Așa.
Ia te uită!
„Bun-venit la Rio!”
Joey și James,
vă așteaptă o întrebare.
- Da. - Pentru 100.000 de lire, nu va fi simplu.
Doamne!
Întrebarea voastră este la o distanță de peste 3.200 de kilometri.
Ce mama naibii!
Poftim? După tot chinul!
Cum se așteaptă să facem așa ceva?
Cum să... Ce să... La 3.200 de kilometri?
Stai să văd. Lasă-mă să mă uit la asta.
„Bun-venit la Rio!”
Scrie ceva pe spate?
„Unde a fost făcută poza?”
Trebuie să mergem la Rio.
Rio de Janeiro, puiule!
Frate! Asta e plaja Copacabana?
Da, e Copacabana.
Nu credeam că voi ajunge aici. Să știi asta.
Despre ce vorbim? Scoate cartea poștală.
Da.
„Unde a fost făcută poza?”
Eu cred că de la Cristos Mântuitorul.
Da?
Dar acum, că mă uit la ea, nu mai cred asta.
Nu se vede de-aici.
- Vezi clădirea asta? - Da.
- Nu e cea de acolo? - Clădirea de-acolo.
- Hilton. E Hilton? - Da.
Deci acolo e Muntele Pâine de Zahăr.
Corect. Dar putem fi siguri?
- Da, sută la sută. Vezi telecabina? - Da.
Poate la asta servesc scripeții.
- Din pozele din camera de control? - Da.
- Sută la sută. - Da, frate.
Trebuie să vedem cum ajungem acolo.
Să mergem pe jos.
- Pentru început, hai să mergem pe jos. - Hai!
Stai așa!
Felicitări, Joey și James!
V-ați dat seama.
Priviți în jur.
Un Jaguar negru vă așteaptă să vă ducă acolo.
- Acolo e un Jaguar? - Nu mă pricep la mașini.
- Jaguarul negru. - E un Jaguar, nu?
- E un Jaguar. - Cum, în hainele astea?
Îmi place imaginea asta... Ești într-un oraș foarte aglomerat.
Da.
Cu plajă, cu munți.
Pare ireal.
Mie nu mi-a spus nimeni care e codul vestimentar.
Adică boxeri de baie și slip tanga, frate.
Asta-i la ordinea zilei.
Parcă ai avea pe tine pijama de iarnă.
Nici nu miros grozav.
Ia te uită!
- La treabă! - La treabă, fiule!
Ce crezi, e acolo, sus?
Stai așa! Iar sună telefonul.
MESAJ: LUAȚI CALEA JUNGLEI
„Luați calea junglei.”
- Oare pe-acolo? Fix pe-acolo. - Cred că da.
O să ne treacă toate apele.
Credeam că un tinerel fâșneț ca tine va alerga pe scări în sus.
Păi, da!
Parcă ne-am plimbat cu Jaguarul acum o sută de ani.
Da, frate.
Trebuie să mai urcăm ultima porțiune. Fără prostii.
Bine ați venit la Muntele Pâine de Zahăr!
Doamne!
Vai, frate!
Acum trebuie să-l escaladăm.
Cred că își bate joc de noi.
Cum mama naibii mai facem și asta?
Cred că trebuie să ne punem echipamentul și să facem ce putem.
E revoltător, frate!
E o stâncă dreaptă.
Devine serioasă treaba.
Papuci adevărați, frate. Nici nu știu cum să mă încalț cu ei.
Nu prea!
Încălțările sunt mai ascuțite
decât chestiile cu care te încălțai în trecut.
Să știi că pantofii albi cu vârf ascuțit pe care-i purtam
erau legendari când frecventam baruri obscure.
- Așadar, preiau frâiele aici? - Da.
- Bătrânii primii, frumoșii la coadă. - Ai onoarea.
Bine. Hai să facem rahatul bici, frate.
Dă-i drumul!
Nu te grăbi.
Nu mă pot prinde.
- Ești bine, James? - Da.
Să știi că sunt porțiuni alunecoase.
Vai, frate!
- Vai, Doamne! - E foarte greu, James.
Nu am forță.
Dumnezeule!
Ce porcărie!
Nu mai am forță în degete.
Creierul îți spune că nu mai ai deloc forță în brațe.
Nu-i mișto să te simți așa.
Tu zici că nu poți să renunți
și începi să te panichezi. Eu, cel puțin.
Nu mi-e frică de înălțimi sau ceva de genul ăsta.
Dar am sentimentul că pierd...
Pierd contactul cu realitatea. Înțelegi?
Ești bine, frate?
Frate!
Fir-ar să fie!
Mă chinui.
Da!
Ești bine, Jimmy? Nu mai e mult, fiule!
Haide!
- Bravo, frate! - Da, amice!
- Iisuse! - Vai, Doamne!
Nu credeam că voi reuși.
Îmi tremurau brațele.
Am nevoie de un mare trabuc, știi ce zic?
Frate, e incredibil, nu crezi?
Ce priveliște!
Uită-te ce peisaje!
E la tine cartea poștală?
Cred că da, dar nu a mai rămas mare lucru din ea.
Poți să îți imaginezi, dar uite, e exact așa.
Da.
Suntem în locul potrivit.
Cred că e prin preajmă, în panou...
Am văzut panoul de control.
Stai așa. Arată ca în poze.
Da. Scripeții.
Suntem acolo unde trebuie.
Vai, frate!
TELECABINA PÂINE DE ZAHĂR PARQUE BONDINHO PÃO DE AÇÙCAR
Da!
Cred că e prin preajmă.
O să ne facă să mergem până în vârf, așa-i?
Căutăm un fel de zonă principală de control.
Uite acolo, frate! Asta e.
Da, cred că ai dreptate. Acolo e... Putem intra?
Nu, e încuiat.
Da, cred că panoul de control e în colț.
Vezi telefonul? Mai știi telefonul și ușa roșie?
Da. Exact.
Ține-te bine.
MESAJ: URCAȚI ÎN TELECABINĂ
- „Urcați în telecabină.” - Unde e telecabina?
„Urcați în telecabină.”
Dar telecabina nu-i aici.
Nu. Să căutăm, să vedem.
Telecabina nu-i aici.
Păi da, telecabina e jos.
Atunci, trebuie să intrăm acolo și să o aducem sus?
Posibil.
Ușa asta e...
Trebuie să ne gândim cum se deschide, frate.
- Am primit niște cifre? - Drax?
- Ne-a dat vreo cifră? - Ce zici de Drax? Oare era...
Da. D-R-A-X. Tastează asta.
D.
A.
Ce memorie ai, frate!
Bravo!
Vrea să intrăm în telecabină. Deci, într-un fel...
Trebuie să vedem cum deschidem asta, deocamdată...
Nu știu ce să zic.
Cred că trebuie să apăsăm pe un buton.
Cred că aia e prea tehnică.
Să nu cumva să aruncăm în aer ce-i aici.
- Să aruncăm în aer ușile. - Exact. Cred că există un...
Un buton verde e de bine. Cred că trebuie să apăsăm pe un buton verde.
Ceva de genul ăsta. O fi cel de-acolo?
Pe panoul de-acolo?
Vrei să-l apeși?
Eu îl apăs. Nu sunt în cabină. N-o să cad în gol, ce crezi?
- Bine. Atunci, hai! S-o facem! - Sper... Da?
Bun, gata?
Ei bine, se întâmplă ceva.
Da, merge. Bravo!
- Tare! - Bine. E de bine.
Presupun că afară, pe platformă.
Da, vine sus. Așa.
Da, treci aici!
Foarte tare!
Ori a pus acolo o întrebare, ori trebuie să intrăm și mergem undeva.
Tot ce ne-a zis a fost: „Urcați în telecabină.”
Deci cred că trebuie s-o luăm pas cu pas cu el.
Ușile sunt deschise. E deschis. Grozav!
Bine, atunci hai să facem ce putem.
Ia-o ușor.
Uite o scară.
Cred că o să coborâm.
- Hei, măi! - Deci, cred că... Vai, ne-am pornit.
Iar ne pornim.
O luăm de la capăt.
Încotro? De-aici încolo.
- Am pornit. - Am pornit.
Sunt la limită.
Sută la sută. Sunt la limită.
E... Ceva nu-i în regulă.
Simt energii ciudate.
- Știm că urmează să se întâmple ceva. - Cum...
- O să se întâmple ceva. - Uite o scară.
Da. Eu încerc să nu gândesc așa.
E...
Vai, da! Fir-ar să fie!
Isuse!
Ce face?
Eram sigur, la naiba! Eram sigur!
Vibrează telefonul.
Doamne Dumnezeule! Alt mesaj.
MESAJ: ÎNTREBAREA VOASTRĂ E AFARĂ
Normal. Eram sigur!
Uite, cârligele de pe scară se agață de asta.
Da. Cam începe să mă enerveze moșneagul ăsta.
În regulă. Pune-o puțin înapoi.
- Parcă... - Ai reușit?
Asta e. Am fixat-o.
Bine. La treabă!
- Și cum funcționează? - O să se deschidă.
Vezi să nu ne cadă în cap!
Mă țin bine.
Mama naibii!
Adică priveliștea e minunată, dar și înfricoșătoare,
trebuie să recunosc.
- La mama naibii! - Ce-i acolo?
Acoperișul unei telecabine, asta-i aici.
E o vedere fascinantă, dar situația în sine, nu prea.
Ești la 600 de metri în aer, frate!
Ia te uită!
Ce-i acolo?
Nenorocita de valiză atârnă de cadru.
Te descurci să urci acolo și să o aduci?
- Nu cred că am de ales. - De fapt, nu prea.
Fii atent, se clatină un pic.
Efectiv stau cocoțat pe acoperișul unei telecabine,
la 2.000 de metri în aer.
Fir-ar să fie!
Ești bine?
- Mă descurc. - Bine. Bravo! Da, coboar-o.
- Ia-o tu. - Coboar-o!
- Așa. Da. Am prins-o. - Ai prins-o?
Da, am prins-o. Da. Ești tare!
- Trebuie să aștept până cobori. - Da, cobor. Acum vin.
Uite scaunul.
Da. Ia-l și o să punem valiza pe el.
Hai s-o facem împreună, frate.
Unu, doi, trei.
Vă găsiți deasupra orașului Rio de Janeiro.
Unul dintre cele mai uluitoare, dar uneori periculoase locuri din lume.
Din haosul acestui oraș s-a născut bossa nova,
un gen de samba emoționant și foarte profund...
pe care îl ascultați chiar acum.
Pentru 100.000 de lire,
ce sentiment dorește să exprime această muzică?
Bucurie,
gelozie,
dor?
Subtitrarea: Meda Gaborean
Redactor Mioar-Amalia Lazăr