‫יער האמזונס, ברזיל‬
‫במילותיו של אקסל רוז, "ברוך הבא לג'ונגל".‬
‫הרגע העלינו הילוך, מה? בגדול.‬
‫הוא שוב הלך עד הסוף, מה? הקול.‬
‫אני מת לשוחח איתו כבר.‬
‫אז זה מתחיל.‬
‫מתחילים שוב, אחי. מתחילים שוב.‬
‫האחים בון העפילו לשלב השלישי.‬
‫- טוב. קדימה. - טוב.‬
‫אני חייב להם 50 אלף.‬
‫יוצאים, גבר.‬
‫- בשאלה הבאה, הסכום אולי יוכפל. - להתראות.‬
‫בוא.‬
‫רגע, לאט! זהירות מהמדחף.‬
‫- טוב. - למה נכנסנו פה?‬
‫גבר.‬
‫- יש פה סירה. דביק פה. - כן, זהירות מהבוץ.‬
‫- מה יש לנו פה? - הנה, תראה.‬
‫נקווה שהמנוע פועל, לא בא לי לחתור...‬
‫- הנה. - נהדר.‬
‫יש פה הרבה...‬
‫בוא נוציא הכול החוצה.‬
‫אולי לחוף. קח הכול.‬
‫מה יש לך שם?‬
‫- לעזאזל. - נראה כמו משדר כלשהו.‬
‫שלום לך. זה במקום תא הטלפון.‬
‫רגע אחד.‬
‫ערכת ההישרדות שלנו.‬
‫- נראה שזו מצ'טה. - כן, נשמור לנו אותה.‬
‫שני ערסלים.‬
‫- עששית. - עששית. עששית.‬
‫שתי עששיות.‬
‫- רגע. רגע. - מה...‬
‫לא תמצאו את השאלה שלכם בקלות.‬
‫לעזאזל.‬
‫- עליכם לצאת למסע בן יומיים... - יומיים.‬
‫ולהעמיק לתוך היער.‬
‫התחקו אחר האות במכשיר האיתור שלכם.‬
‫השאלה שלכם היא על 100,000 ליש"ט.‬
‫מסע בן יומיים.‬
‫לא ייאמן.‬
‫- יומיים בתוך הג'ונגל? - מה אפשר לומר?‬
‫- תשגיח עלינו, גבר. - כן.‬
‫- אולי נזדקק לך. - אולי תקבל שיחה.‬
‫בוא נעיף מבט. נרכיב משקפיים אמיתיים במקום משקפי השמש.‬
‫יש שם משהו? לא?‬
‫בוא נראה. השתמשת פעם במשהו כזה?‬
‫- מה זה עושה? בבקשה. - תמשוך פה.‬
‫ככה ונראה לי שזה נפתח ככה. בדיוק.‬
‫ופה זה סגור. אז נפעיל פה וזה פועל.‬
‫- ונגביר את הווליום. - כן, תגביר לגמרי.‬
‫- עד הסוף. - טוב.‬
‫ובתקווה,‬
‫נשמע אות כלשהו.‬
‫בטח נצטרך למצוא איתות כלשהו.‬
‫תרים. תרים למעלה ונראה אם...‬
‫- אולי צריך לכוונן אותו קצת. תראה. - רגע.‬
‫- הנה, תראה. - שומע?‬
‫נראה לי שפשוט צריך להיכנס לסירה, ולחפש, ממש לשוט בסביבה עד ש...‬
‫שמאלה. אז מן הסתם, אם הצליל מתחזק,‬
‫אנחנו מתקרבים יותר למשהו.‬
‫ואנחנו נכנסים לג'ונגל.‬
‫רגע. רגע אחד.‬
‫לעזאזל. כמעט נפלתי למים.‬
‫רגע. אני אפתח אותו.‬
‫- מה, יש הודעה? - כן. כן.‬
‫וכתוב פה...‬
‫ד-ר-א-ק-ס. דראקס.‬
‫- דראקס? - זהו. זה כל מה שכתוב פה.‬
‫- אלה נקודות ציון או משהו? - לא יודע.‬
‫- אין לי מושג מה זה. לך יש? - לא.‬
‫007: הדרך למיליון‬
‫מה מסמן המשדר?‬
‫- תפנה אותה ימינה, ג'יימס. - כן? טוב.‬
‫כן. לכיוון הזה, ג'ימי.‬
‫בעוד הצפצופים מובילים את האחים בון לתוך הג'ונגל,‬
‫יש עוד שבעה צמדים שעדיין מתחרים.‬
‫וביניהם שתי אלה. אחיות חדר המיון בת' וג'ן.‬
‫שם: בת' וג'ן‬
‫שלב ראשון‬
‫השאלה הראשונה שלהן החזירה אותן לעבר.‬
‫חצי האי אפלקרוס, סקוטלנד‬
‫אתן ברמה הסקוטית הצפון-מערבית ועומדות כרגע על סלעים מיוחדים במינם.‬
‫הם מהעתיקים ביותר בכדור הארץ.‬
‫תמורת 5,000 ליש"ט,‬
‫מתי בקירוב נוצרו הרים אלה?‬
‫לפני 25,000 ש', 250,000 ש', 2,500,000 ש'‬
‫שניים וחצי מיליארד שנה נשמע לי מוגזם.‬
‫לא, נראה לי שזה כן... התאריך הכי מוקדם.‬
‫- אז מה לדעתך? - ג'.‬
‫נראה לך שזה ג'?‬
‫תכעסי עליי לנצח אם זה לא נכון?‬
‫- לא. - מבטיחה?‬
‫כן. כי באמת אין לי שמץ של מושג.‬
‫אז אני מרגישה שאני לא עוזרת אפילו קצת.‬
‫- ג'? - כן.‬
‫שנלחץ ידיים?‬
‫- בהצלחה. - מה כבר נפסיד?‬
‫טוב. אני מוציאה את זה.‬
‫- מוכנה? - טוב. בסדר.‬
‫אוי, ג'ן.‬
‫- בסדר. - כן?‬
‫- כן. - קדימה.‬
‫בסדר...‬
‫מה הצבע?‬
‫אחותי.‬
‫5,000 ליש"ט‬
‫מעולה.‬
‫אהבתי.‬
‫תודה לאל.‬
‫השאלה השנייה שלכן היא על 10,000 ליש"ט.‬
‫היא נמצאת במרחק 13 ק"מ, מעבר להרים אלה,‬
‫במוסך בלוכקרון.‬
‫יודעת מה? במהלך כל זה, לא נלחצנו בכלל.‬
‫נשארנו רגועות כל הזמן.‬
‫כן. נכון מאוד.‬
‫ידענו שאנחנו כאלה. רגועות בתנאי לחץ. אז...‬
‫כן. צריך רק להמשיך ככה.‬
‫בעבודה שעוסקת במקרי חירום,‬
‫לומדים לסמוך על החברים לעבודה וסומכים זה על זה.‬
‫גם אם יש דברים שמדאיגים אותי ומפחידים אותי,‬
‫והאדרנלין משתולל לי בגוף,‬
‫אני יודעת טוב מאוד להיראות רגועה כלפי חוץ.‬
‫אני עושה את זה 25 שנה, אז זה מתוך רפלקס.‬
‫בת'‬
‫אני לא חושבת על הלחץ באותו רגע,‬
‫כי אם חושבים על הלחץ, מתחילים לאבד את העשתונות.‬
‫בזמן הפיגוע במנצ'סטר,‬
‫בית החולים שלנו היה השני שקיבל נפגעים.‬
‫אז הרבה מהצעירים שנפגעו שם הגיעו אלינו.‬
‫חייבים להתעשת,‬
‫אחרת זה ישפיע על כל האנשים מסביב.‬
‫ויש לזה חשיבות עצומה כשצריך להציל חיים.‬
‫לוכקרון, סקוטלנד‬
‫זה שלט של תחנת דלק. יכול להיות שזה פה?‬
‫כן, תראי. מוסך לוכקרון.‬
‫והחנות שלו. טוב.‬
‫בואי ניכנס.‬
‫מוסך לוכקרון‬
‫יש פה קופסה על המושב.‬
‫מצאת משהו?‬
‫האמת, לא. נראה שאלה ארגזי כלים.‬
‫- אבל בקצה יש מכונית יפה. - כן.‬
‫טוב. בואי נבין איך להוריד אותה.‬
‫זה הידראולי, אז נחפש ידית.‬
‫למטה.‬
‫אה, כתוב "נגנו אותי".‬
‫זוהי דיימלר סוברן 4.2.‬
‫זה היה הרכב של ראש ממשלה לאחר פיגוע טרור.‬
‫המכונית הייתה משוריינת.‬
‫הותקנה בה גם משענת ראש מיוחדת לתנומות קלות.‬
‫תמורת 10,000 ליש"ט,‬
‫לאיזה ראש ממשלה הייתה שייכת המכונית?‬
‫א', טוני בלייר.‬
‫ב', וינסטון צ'רצ'יל.‬
‫ג', מרגרט תאצ'ר.‬
‫לא נראה לי שהיו פיגועי טרור בתקופת וינסטון צ'רצ'יל.‬
‫אז נפסול את וינסטון צ'רצ'יל.‬
‫זה בטח לא צ'רצ'יל, למרות שזה לגמרי יתאים לו,‬
‫- רכב כזה. - כן.‬
‫אולי כדאי להציץ לתוך המכונית?‬
‫אולי נמצא תעודת זהות של רה"מ.‬
‫או כל מידע שהוא.‬
‫אבל זו מכונית די ישנה. לא נראה לי שהיא מתקופת טוני בלייר.‬
‫אבל קשה לי לדמיין את מרגרט תאצ'ר במכונית כזו.‬
‫באמת קיוויתי שיהיה בתוכה רמז כלשהו.‬
‫אבל טוני בלייר.‬
‫לא ממש התעניינתי בפוליטיקה בגיל הזה.‬
‫ועכשיו אני די מצטערת על זה.‬
‫לדעתי, פיגוע טרור...‬
‫זה היה מונח חשוב בשאלה.‬
‫- כנראה של המחתרת האירית, נכון? - כן.‬
‫כי המחתרת האירית הוזכרה כל הזמן כשהייתי ילדה,‬
‫- וזה היה בשנות ה-80. - כן.‬
‫אני לא זוכרת ששמעתי על פיגועים בתקופת טוני בלייר.‬
‫- טוב. - אני רוצה לומר שזו תאצ'ר,‬
‫רק מפני שלא אהבו אותה כל כך,‬
‫ובהחלט היו אנשים שרצו לחסל אותה.‬
‫זה אכזרי?‬
‫פשוט נראה לי שידוע שתאצ'ר אמרה‬
‫שהיא לא ישנה יותר מארבע שעות, נכון?‬
‫כן, זה נכון.‬
‫אז אם לא ישנים יותר מארבע שעות...‬
‫ידוע לנו שזה פוגע קצת בבריאות.‬
‫וחייבים לנמנם.‬
‫אז נלך על ג'?‬
‫שנלך על ג'?‬
‫כן.‬
‫- לעשות את זה? כן? - כן.‬
‫- וזה מקובל על שתינו? - כן.‬
‫- מקובל עלינו כמה שאפשר. - טוב.‬
‫- ג'. - טוב.‬
‫- מרגרט תאצ'ר, כן? - כן.‬
‫אני ממש במתח. מוכנה?‬
‫- אז אני עושה את זה. - קדימה.‬
‫תמורת 10,000 ליש"ט, בחרתן בתשובה ג'.‬
‫מרגרט תאצ'ר.‬
‫תשובתכן...‬
‫נכונה.‬
‫- יש! עשינו את זה! - אלוהים.‬
‫בקופה: 10,000 ליש"ט‬
‫נהדר.‬
‫שלב שני‬
‫איסטנבול, טורקיה‬
‫טוב, ממש עמוס פה.‬
‫- איך נדע מה לחפש? - לא יודעת.‬
‫אולי מישהו ימסור לנו מידע?‬
‫אולי.‬
‫יער האמזונס, ברזיל‬
‫המכשיר עדיין מוביל אותנו לתוך הצמחייה.‬
‫- כן? - כן, גבר.‬
‫התפצלות.‬
‫שמאלה או ימינה?‬
‫- נלך ימינה. כן. - כן?‬
‫אתה כבר מתלהב מהמצ'טה, מה? אתה כמו רמבו.‬
‫ועכשיו... אלוהים.‬
‫- זה בית קברות. - אלוהים ישמור.‬
‫זה מה שקרה לאנשים הקודמים שהלכו בעקבות הקול.‬
‫אבל רגע. תראה.‬
‫כן, יש פה סימן לציוויליזציה.‬
‫כן. זה משהו.‬
‫אולי מצאנו משהו.‬
‫הנה, תראה.‬
‫רגע, אני ארכיב משקפיים אמיתיים.‬
‫הם מראים לנו את התוכניות שנצטרך?‬
‫אולי צריך להפעיל משהו?‬
‫כל התוכניות פה זהות.‬
‫זה הפוך.‬
‫משדר, מצב, מגנט. כאילו...‬
‫הדברים האלה מפעילים את זה או משהו?‬
‫- זה מין... - אני לא יודע מה זה. אני לא...‬
‫זו מין טורבינה. אני לא רואה מה זה בכלל.‬
‫- אז הנה. זה בדיוק זה. - כן. כן.‬
‫אז פשוט צריך להגיע לשם. זה בניין. תראה.‬
‫כן. זה לוח הבקרה של המנגנון הזה.‬
‫יהיה נחמד אם נראה גלגל אדום גדול.‬
‫נכון. יש משהו בחוץ?‬
‫טוב.‬
‫מכשיר האיתור עדיין מצפצף. אנחנו בכיוון הנכון.‬
‫מתחיל להחשיך, מה? מחשיך פה מהר, אז...‬
‫עוד מעט נהיה במצב מסוכן קצת.‬
‫אני חושב שצריך למצוא פה קרחת יער.‬
‫כן.‬
‫זה יתאים, גבר. זה מושלם.‬
‫קל לקשור קשר, אבל קשה לקשור קשר מוצלח, נכון?‬
‫אחד מאיתנו בטח ייפול על התחת, נכון?‬
‫ואני חושב‬
‫שזו המיטה שלי הלילה.‬
‫לא המיטה הכי נוחה בחיי.‬
‫מה יש לך שם?‬
‫הוא זרק בקבוק ויסקי לתיק, לא?‬
‫אתה יודע?‬
‫- גבר, ברצינות. - בהתחשב במצב,‬
‫נראה לי שזה הזמן ל...‬
‫כן.‬
‫אתה קודם, אחי.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫- אני לא מת על זה אפילו, האמת. - לחיים.‬
‫אבל אולי נשפוך למדורה.‬
‫זוכר שיצאנו לקמפינג עם אבא?‬
‫כן. כן.‬
‫הייתי... אני חושב שזה היה ממש אחרי שאבא ואימא התגרשו.‬
‫ואבא, אני ואתה פשוט ישבנו ליד המדורה ודיברנו במשך שעות.‬
‫כאילו, זה היה לפני המון שנים, נכון?‬
‫אבל בתור האח הבכור...‬
‫כשאימא ואבא התגרשו וכל זה, אנחנו כמובן...‬
‫הייתי צעיר ממך בהרבה. אז איך בעצם הגבת...‬
‫- זה דפק אותי לגמרי. - כן?‬
‫- לחלוטין. הייתי... - בן כמה היית?‬
‫בן 11.‬
‫כשהתחלתי חטיבה.‬
‫כן, לא יודע. זה גמר אותי.‬
‫לכן התפרעתי במשך כמה שנים אחרי זה, כי אני פשוט,‬
‫- לא ממש ידעתי מה קורה. - היית אבוד.‬
‫כן, קצת.‬
‫כן, לא ממש הבנתי את זה.‬
‫כל העניין הזה מספק לי עוד הזדמנות.‬
‫לא נסעתי לשום מקום כשהייתי צעיר.‬
‫צללתי ישר לעניינים וחשבתי, "אני צריך להשיג לי בית".‬
‫והחיים... כלומר, הם לא חלפו על פניי,‬
‫אבל פתאום הבנתי שאני בן 30.‬
‫אתה יודע? וזה פשוט מה שקרה לי.‬
‫ועכשיו כל זה פקח את עיניי‬
‫וגרם לי לחשוב לעומק וכאילו, כן,‬
‫אני רוצה לצאת ולראות יותר מהעולם.‬
‫ואני אנסה לנצל את ההזדמנות עד הסוף.‬
‫בסופו של דבר, הכסף, כאילו,‬
‫הוא המטרה שלנו פה, אבל אני חושב שבאותה מידה,‬
‫אנחנו רוצים להמשיך בהרפתקה הזו.‬
‫הלוואי שהיא תמשיך כמה שיותר.‬
‫טוב, אני הולך לישון.‬
‫- נתראה בבוקר. - כן, שינה נעימה.‬
‫מחר נצא לדרך.‬
‫נצא שוב לדרך.‬
‫איסטנבול, טורקיה‬
‫את שומעת את זה? אוי, אין מצב.‬
‫- מוכנה? - כן.‬
‫טוב.‬
‫ברוכות הבאות לאיסטנבול.‬
‫השאלה הבאה שלכן היא על 25,000 ליש"ט.‬
‫השאלה הבאה היא על 25,000 ליש"ט.‬
‫ותמצאו אותה מתחת‬
‫לכיכר טקסים, בתחנת הרכבת התחתית.‬
‫בתחנת הרכבת התחתית.‬
‫היא במנהרת השירות.‬
‫יש לכן 90 דקות.‬
‫יש לנו 90 דקות.‬
‫נצטרך לשאול?‬
‫- יש עוד שלטים בהמשך. - טוב.‬
‫היו לי כמה רגעים מסוכנים בקריירה.‬
‫ב-2010, עשיתי מילואים בחיל האוויר והוצבתי באפגניסטן.‬
‫ג'ן‬
‫חילוץ אווירי מחזירים אותם הביתה‬
‫זה היה קשה מאוד כי ראיתי שם‬
‫צעירים עם פציעות מחרידות.‬
‫וזה היה... היה קשה שם.‬
‫אני חושבת שמתרגלים בסוף לעבודה בתנאי לחץ מסוימים.‬
‫והייתי אחת מהאחיות במרפאה‬
‫בשגרירות הבריטית בקאבול,‬
‫ושמעתי פיצוץ אדיר שהיה קרוב מאוד,‬
‫וגיליתי אחר כך שזה היה מישהו‬
‫שאני חושבת שנכנס לבי"ח ופוצץ את עצמו,‬
‫והרג המון אזרחים.‬
‫ופשוט מפחיד שהייתי קרובה לזה.‬
‫אני חושבת שבעבודה כזו,‬
‫חייבים להיות אנשים רגועים.‬
‫כדי לעבוד בסביבה מלחיצה, צריך לחשוב מהר,‬
‫לאלתר ולקבל החלטות במהירות.‬
‫נראה לי שיש שם מדרגות. תראי, שלט של התחתית.‬
‫טוב. אם כתוב שם "טקסים"... כן?‬
‫- כתוב "טקסים". - תראי, זה פה. רכבת תחתית.‬
‫זה סגור.‬
‫כן. לא.‬
‫- בטח יש דרך אחרת. - כן, נלך מסביב.‬
‫תראי. זו מעלית?‬
‫היא פועלת?‬
‫לא יודעת. אבל הכבלים זזים.‬
‫אה, כן.‬
‫אלוהים. זה מקום עצום.‬
‫זה מקום ענקי.‬
‫לא.‬
‫כיכר טקסים,‬
‫אחת מתחנות התחתית העמוסות ביותר בטורקיה.‬
‫היא סגורה הלילה.‬
‫יש שם משהו? את חושבת שמותר לנו להיכנס?‬
‫מצאת משהו, בת'?‬
‫אני פשוט מנסה לחפש משהו במסכים האלה.‬
‫אה, מנהרת שירות.‬
‫טוב. מה כתוב פה? רציף מספר אחת?‬
‫נלך לשם? בואי נלך לשם.‬
‫- זה ממש מפחיד. - זה מפחיד נורא.‬
‫גישה לרכבת.‬
‫- תראי, יש שם רכבת. - כן.‬
‫בואי נקפוץ מעליו וזהו.‬
‫ג'ן, נשארו לנו 15 דקות.‬
‫טוב.‬
‫יש פה שער.‬
‫מנהרת השירות.‬
‫אוי, לא.‬
‫טוב, זה מפחיד.‬
‫זה ממש מפחיד.‬
‫אולי נצטרך לעלות על המסילה?‬
‫נראה שיש שתי מנהרות, אז...‬
‫- הנה, מה זה? - אבל פה יש רכבת.‬
‫אני אומרת שנלך לרכבת.‬
‫- זה פתוח? - כן, זה פתוח.‬
‫בואי ניכנס. טוב.‬
‫אלוהים. נשארו לנו רק ארבע דקות, ג'ן.‬
‫אלוהים. היא ריקה לגמרי.‬
‫זו רכבת ארוכה.‬
‫- מהר יותר. - טוב.‬
‫מזוודה! הנה היא.‬
‫רגע, רגע.‬
‫שפשוט נפתח אותן?‬
‫- מוכנה? לקחת אחת? - כן.‬
‫אה, זו גולגולת.‬
‫אתן נמצאות ברכבת תחתית מהעתיקות בעולם.‬
‫במהלך חפירות באזור לאחרונה,‬
‫התגלה אוצר בלום של שלדי בעלי חיים,‬
‫וביניהם שרידים מקרקס.‬
‫תמורת 25,000 ליש"ט,‬
‫לאיזו חיית קרקס שייכת הגולגולת הזו?‬
‫שימפנזה,‬
‫פיל‬
‫או דוב.‬
‫- זה בטח לא פיל. - בוודאות לא פיל.‬
‫- אפשר לראות? - כן.‬
‫יש בה ניבים גדולים.‬
‫והגולגולת מוארכת.‬
‫נראית כמו גולגולת כלב.‬
‫- גולגולת שימפנזה תיראה יותר כמו שלנו. - כן.‬
‫- והיא לא דומה לשלנו בכלל. - לגמרי.‬
‫- אז דוב? - כן. כן, נראה לי שזה דוב.‬
‫בואי נראה.‬
‫- טוב. - מוכנה?‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫בחרתן בתשובה ג'.‬
‫תשובתכן...‬
‫טוב...‬
‫ההמתנה הכי ארוכה בעולם.‬
‫אלוהים, בבקשה.‬
‫נכונה.‬
‫אחותי.‬
‫- כל הכבוד. - ידעתי.‬
‫בקופה: 25,000 ליש"ט‬
‫גבר, כבר עכשיו חם מאוד.‬
‫מכשיר האיתור משתגע עכשיו.‬
‫טוב, זה סימן טוב.‬
‫המחוג משתולל והכול, אז...‬
‫באמת?‬
‫זו הפעם הראשונה שזה קורה.‬
‫- טוב, זה... - למען האמת.‬
‫- אז אנחנו בטח קרובים. - טוב, יש פה משהו.‬
‫- שומע שזה חזק עכשיו? - כן, זה ממש חזק.‬
‫לא, אין מצב שזה פה.‬
‫לשם או ישר קדימה?‬
‫זה הצפצוף הכי חזק ששמעתי, אז אנחנו בטח במקום הנכון.‬
‫כן, כן.‬
‫הנה. את חפירה.‬
‫כן.‬
‫תראה...‬
‫- בדיוק. תחפור. - רגע. תזיז את מכשיר האיתור הצידה.‬
‫כן. אנחנו... אתה ממש מעל זה.‬
‫- גבר. - זה הכי עמוק שאפשר...‬
‫הוא לא מקל עלינו, מה?‬
‫הנה. נסה, ג'ו. גם תפנה קצת את השטח.‬
‫- זה שורש העץ או... - נראה לי שזה השורש.‬
‫כן, אני די בטוח שהוא טמן את זה עמוק.‬
‫- כן, יש שם משהו. - יש משהו.‬
‫נצטרך לחפור עוד.‬
‫- הנה זה. - כן, מצאנו.‬
‫- כן, מצאתי. - זו ידית?‬
‫- זו הידית. - אוי, לא!‬
‫נשבר.‬
‫- ננסה למשוך מהרצועה. - זה עטוף בניילון.‬
‫- בעזרת הרצועה. - אי אפשר.‬
‫יופי. תמשיך.‬
‫- גבר. זהו. הצלחתי. - קרעת אותה?‬
‫זהו, זה יוצא.‬
‫יש!‬
‫כל הכבוד, אח שלי. כל הכבוד.‬
‫הנה זה בא.‬
‫שלום לך.‬
‫"ברוכים הבאים לריו."‬
‫ג'ואי וג'יימס,‬
‫אתם בטח מצפים לשאלה.‬
‫- כן. - אבל תמורת 100,000 ליש"ט, זה קל מדי.‬
‫נו, באמת.‬
‫השאלה שלכם נמצאת במרחק 3,200 ק"מ מפה.‬
‫מה נסגר?‬
‫מה? אחרי כל זה.‬
‫איך הוא מצפה שנעשה דבר כזה?‬
‫איך אנחנו... מה אנחנו... 3,200 ק"מ מפה?‬
‫תן לי לראות. תראה לי את זה.‬
‫"ברוכים הבאים לריו."‬
‫כתוב משהו מאחור?‬
‫"איפה זה צולם?"‬
‫צריך לנסוע לריו.‬
‫ריו דה ז'ניירו, מותק.‬
‫גבר. אז זה חוף קופקבנה?‬
‫זה קופקבנה. כן.‬
‫לא חשבתי שאהיה פה, זה בטוח.‬
‫אז מה דעתנו? תוציא את הגלויה.‬
‫כן.‬
‫"איפה זה צולם?"‬
‫עדיין נראה לי שזה פסל ישו הגואל.‬
‫כן?‬
‫אבל אני מסתכל עכשיו וזה לא נראה ככה.‬
‫אי אפשר לראות אותו מפה בכלל.‬
‫- רואה את הבניין הזה? - כן.‬
‫- זה לא הוא? - הבניין הזה שם.‬
‫- "הילטון". זה "הילטון"? - כן.‬
‫אז זה הר הסוכר.‬
‫טוב. בוודאות?‬
‫- כן, לגמרי. רואה את הרכבל? - כן.‬
‫אולי לזה נועדו הגלגלות.‬
‫- התמונות? בחדר הבקרה. - כן.‬
‫- לחלוטין. - כן, גבר.‬
‫אז עכשיו צריך להגיע לשם איכשהו.‬
‫טוב, נלך ברגל.‬
‫- נתקדם ברגל קודם כול. - קדימה.‬
‫רק שנייה.‬
‫ברכותיי, ג'ואי וג'יימס.‬
‫הבנתם את העניין.‬
‫תסתכלו מסביב.‬
‫מצפה לכם יגואר שחורה שתסיע אתכם לשם.‬
‫- זו יגואר? - אני לא מבין במכוניות.‬
‫- יגואר שחורה. - זו יגואר, לא?‬
‫- זו יגואר. - מה, בבגדים האלה?‬
‫אני אוהב את המצב הזה פה... זו עיר עמוסה בהמוני אנשים.‬
‫כן.‬
‫ויש חוף ויש הרים.‬
‫אתה יודע, זה לא ייאמן.‬
‫בהחלט לא עדכנו אותי לגבי קוד הלבוש.‬
‫כולם פה בספידו ובחוטיני, גבר.‬
‫זה צו השעה.‬
‫נראה שאתה לובש פיג'מת חורף.‬
‫הריח שלי לא הכי מדהים.‬
‫אה, הנה זה.‬
‫- בוא נעשה את זה. - קדימה, אחי.‬
‫מה דעתך? שנעלה?‬
‫שנייה. זה שוב הטלפון.‬
‫לכו בשביל הג'ונגל‬
‫"לכו בשביל הג'ונגל."‬
‫- אז בטח משם, נכון? ישר משם. - בטח משם.‬
‫אנחנו נזיע פה בכיף.‬
‫חשבתי שצעיר נמרץ כמוך בטח יעלה פה בריצה, לא?‬
‫בטח.‬
‫הנסיעה ביגואר היא כבר זיכרון נשכח.‬
‫כן, גבר.‬
‫חייבים לעלות בקטע האחרון. לא לבזבז זמן.‬
‫ברוכים הבאים להר הסוכר.‬
‫בחיי.‬
‫אוי, גבר.‬
‫אנחנו מטפסים עליו.‬
‫הוא צוחק עלינו, נכון?‬
‫איך נעשה את זה בכלל?‬
‫אני מניח שנשים עלינו את כל הציוד וננסה לטפס.‬
‫זה מגוחך, גבר.‬
‫זה צוק בזווית ישרה לגמרי.‬
‫זה נהיה רציני.‬
‫איזו צורה יש להם. אני אפילו לא יודע מה נועד לאיזו רגל.‬
‫לא.‬
‫הנעליים האלה שוות יותר‬
‫מכמה נעליים שהיו לך במשך השנים.‬
‫בחייך, הנעליים המחודדות הלבנות שהיו לי פעם‬
‫היו איקוניות כשביליתי ב"סחלב הכחול".‬
‫- שאני אטפס ראשון? - בסדר.‬
‫- זקנים לפני יפים. - תתכבד, אחי.‬
‫טוב. על החיים ועל המוות, גבר.‬
‫לך על זה.‬
‫קח את הזמן.‬
‫אני לא מוצא נקודת אחיזה.‬
‫- אתה בסדר, ג'יימס? - כן.‬
‫שתדע לך, יש פה כמה קטעים חלקלקים.‬
‫אוי, גבר.‬
‫- אלוהים. - זה לא קל, ג'יימס.‬
‫אין לי כוח.‬
‫אלוהים!‬
‫זה זוועה.‬
‫כבר אין לי כוח באצבעות.‬
‫המוח משדר לך שנגמר הכוח בזרועות.‬
‫זה לא מצב כיפי.‬
‫ואתה חושב, "אי אפשר לעזוב",‬
‫ומתחיל להילחץ קצת. אני, בכל אופן.‬
‫אין לי פחד גבהים או משהו כזה.‬
‫אבל זו תחושה שאתה מאבד...‬
‫מאבד אחיזה במציאות. אתם יודעים?‬
‫בסדר, גבר?‬
‫גבר.‬
‫לעזאזל!‬
‫קשה לי פה.‬
‫כן! כן!‬
‫אתה בסדר, ג'ימי? כמעט הגעת, ילד.‬
‫קדימה!‬
‫- כל הכבוד. - כן, גבר.‬
‫- וואו! - אלוהים!‬
‫לא חשבתי שאצליח לעשות את זה.‬
‫הידיים שלי נהיו כמו ג'לי.‬
‫אנחנו צריכים לעשן כרגע איזה סיגר ענקי, אתה יודע?‬
‫גבר. זה לא ייאמן, נכון?‬
‫איזה נוף.‬
‫תראה את המראות פה.‬
‫הגלויה עליך?‬
‫נראה לי שכן, אבל כבר לא נשאר ממנה הרבה.‬
‫אפשר לראות עדיין, אבל תראה, זה בדיוק הנוף.‬
‫כן.‬
‫אנחנו במקום הנכון.‬
‫זה בטח פה, הבקרה...‬
‫ראינו את לוח הבקרה.‬
‫רגע. זה נראה... זה נראה כמו בתמונות.‬
‫כן. הגלגלות.‬
‫אנחנו בסביבה הנכונה.‬
‫גבר.‬
‫רכבל הר הסוכר‬
‫כן.‬
‫זה בטח פה בסביבה, לא?‬
‫הוא יכריח אותנו לעלות למעלה, נכון?‬
‫אנחנו צריכים איזה חדר בקרה ראשי.‬
‫זה שם בפנים, גבר. זה שם.‬
‫כן, נראה לי שכן. טוב. נוכל להיכנס?‬
‫לא, נעול.‬
‫כן, נראה לי שזה לוח הבקרה בפינה.‬
‫רואה את הטלפון? זוכר, והדלת האדומה?‬
‫כן, נכון. כן.‬
‫שנייה.‬
‫תעלו לרכבל‬
‫- "תעלו לרכבל." - איפה הרכבל?‬
‫"תעלו לרכבל."‬
‫אבל הרכבל לא פה.‬
‫לא, בוא נחפש. בוא נראה.‬
‫הרכבל לא פה.‬
‫טוב, קרונות הרכבל נמצאים למטה.‬
‫אז צריך להיכנס לשם ולהעלות אותם?‬
‫יש מצב.‬
‫הדלת הזו...‬
‫צריך להבין איך לפתוח אותה.‬
‫- היו לנו מספרים כלשהם? - "דראקס"?‬
‫- הוא מסר לנו מספרים? - אולי "דראקס"? זה...‬
‫כן. כן. ד-ר-א-ק-ס. תקליד את זה.‬
‫ד'.‬
‫א'.‬
‫זכרת יפה, גבר.‬
‫כל הכבוד.‬
‫הוא רוצה שנעלה לרכבל. אז איכשהו...‬
‫אז צריך לפתוח את זה איכשהו. כי כרגע...‬
‫אני לא בטוח לגבי זה.‬
‫נראה לי שפשוט צריך ללחוץ על כפתור.‬
‫זה נראה לי טכני מדי.‬
‫אנחנו עלולים לפוצץ פה הכול.‬
‫- עוד נפוצץ את הדלתות. - בדיוק. בטח יש פה...‬
‫כפתור ירוק זה הפעלה. נראה לי שנלחץ על איזה כפתור ירוק.‬
‫משהו כזה. ואולי על זה?‬
‫בלוח הבקרה הזה?‬
‫רוצה ללחוץ עליו?‬
‫אני אלחץ עליו. אני לא ברכבל, אז אני לא אפול ממנו, נכון?‬
‫- אז קדימה. תלחץ. - בתקווה... כן?‬
‫טוב, מוכן?‬
‫טוב, משהו קורה.‬
‫כן, זה מסתובב. כל הכבוד.‬
‫- מעולה. - יופי. כיף חיים.‬
‫לרציף, אני מניח.‬
‫כן, הוא עולה. הנה.‬
‫מעולה.‬
‫מתקדם סבבה.‬
‫או שיש שם שאלה או שנצטרך לעלות ולנסוע לאיפשהו.‬
‫אמרו לנו רק "תעלו לרכבל".‬
‫אז נראה לי שנתקדם איתו שלב-שלב.‬
‫הדלתות פתוחות. זה נפתח. נהדר.‬
‫טוב, אז פשוט נעשה מה שאפשר.‬
‫נתקדם לאט.‬
‫יש פה סולם.‬
‫אנחנו בטח יורדים.‬
‫- היי! - זה בטח... אה, בבקשה.‬
‫שוב יצאנו לדרך.‬
‫לאן מכאן?‬
‫- אנחנו נוסעים. - כן.‬
‫אני בלחץ. אני בלחץ.‬
‫אני לגמרי בלחץ.‬
‫זה... משהו לא בסדר פה.‬
‫התחושה פה מוזרה.‬
‫- ברור לנו שמשהו יקרה. - איך...‬
‫- יקרה פה משהו. - יש פה סולם, לעזאזל.‬
‫כן. אני מנסה שלא לחשוב על זה.‬
‫זה...‬
‫אה, הנה! לעזאזל!‬
‫אלוהים!‬
‫מה הוא עושה?‬
‫פשוט ידעתי. ידעתי!‬
‫זה הטלפון.‬
‫אלוהים ישמור. עוד הודעה.‬
‫השאלה שלכם בחוץ‬
‫אלא מה. ידעתי.‬
‫תראה. הווים בסולם מתחברים לזה.‬
‫כן. האיש הזה מתחיל לעצבן אותי, שתדע לך.‬
‫טוב. אחורה קצת.‬
‫- כאילו... - הצלחת?‬
‫זהו. חיברתי אותו.‬
‫טוב. יוצאים החוצה.‬
‫- אז איך זה פועל? - הסגר ייפתח.‬
‫שים לב שזה שלא ייפול עליך.‬
‫אני אחזיק את זה.‬
‫לעזאזל.‬
‫כלומר, הנוף מהפנט פה למעלה אבל מפחיד קצת,‬
‫אני חייב לומר.‬
‫- לעזאזל. - מה יש שם?‬
‫יש שם גג של קרון. זה מה שיש.‬
‫הנוף מהפנט, אבל הסיטואציה היא כבר עניין אחר.‬
‫אתה רק בגובה 600 מטר, גבר.‬
‫רגע!‬
‫מה יש שם?‬
‫המזוודה הדפוקה הזו תלויה על המסגרת.‬
‫ותוכל לעלות לשם ולהביא אותה?‬
‫- לא ממש נראה שיש לי ברירה. - לא ממש.‬
‫רק תיזהר. הוא מתנדנד קצת.‬
‫אני ממש עומד על גג של קרון רכבל‬
‫בגובה 600 מטר.‬
‫לעזאזל.‬
‫אתה בסדר?‬
‫- תפסתי אותה. - טוב. כל הכבוד. תעביר אותה.‬
‫- קח. - תעביר לי אותה.‬
‫- בדיוק. כן, תפסתי. - תפסת?‬
‫כן, תפסתי אותה. כל הכבוד.‬
‫- אני אחכה שתרד. - ירדתי. ירדתי משם.‬
‫הנה השרפרף.‬
‫כן. קח את זה ונשים את זה שם.‬
‫בוא נעשה את זה ביחד.‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫מתחתיכם נמצאת ריו דה ז'ניירו.‬
‫אחד מהמקומות המהממים ביותר, אך לעיתים המסוכנים ביותר, בעולם.‬
‫מתוך כל הכאוס שבעיר הזו צמחה הבוסה נובה,‬
‫סמבה מרגשת ומפעימה ביותר...‬
‫שאתם מאזינים לה כרגע.‬
‫תמורת 100,000 ליש"ט,‬
‫איזה רגש אמורה לעורר המוזיקה הזו?‬
‫אושר,‬
‫קנאה‬
‫או כיסופים?‬
‫תרגום כתוביות: מירן קראוס‬
‫בקרת כתוביות נעמי מאזוז‬