Uite intersecția!
Să mergem!
Uită-te după indicatoare, fii atentă la ele.
- În regulă. - Il Ponte di Gravina.
„Gravina.” Pe-acolo!
Vai de capul meu! Ce naiba?
Caută cel mai înalt punct!
Unde, pe clădirile de-acolo? Lângă clopotul bisericii?
Sau o fi macaraua?
Macaraua? Da, se vede ceva acolo sus.
Doamne ferește!
Da. Exact.
Dacă ai duce oameni obișnuiți într-o aventură marca James Bond,
ar ceda psihic?
S-ar îndoi ca un pachet de cărți de joc?
Sau poate unii dintre ei ar face față provocării,
dacă li s-ar oferi susținerea potrivită?
Nu, Grace, așteaptă!
Suntem atât de aproape!
Atât de aproape!
Pentru ce s-ar duce oamenii până la capătul pământului?
Pornim din nou, frate!
Pentru iubire?
Pentru familie?
Primesc un semnal din stânga, tată!
- Da. - Din... Tată!
- Nu pot vira la stânga. - Nu, ia-o la stânga!
- Mașina are tracțiune pe spate. - Ia-o odată pe-acolo!
Tată, du-te!
Nu.
Dacă societatea noastră ne-a învățat ceva,
este că cel mai bun mod de a motiva oamenii
este să le dai bani.
Nouă milioane de lire sterline.
Nouă perechi de oameni obișnuiți.
Câte un milion pentru fiecare pereche.
Am ascuns zece întrebări în toată lumea.
Sună telefonul de-acolo.
- Alo? - Găsiți-le...
Alo?
... răspundeți...
CÂND A ATERIZAT VIKING 1 PE MARTE? A. 1969 - B. 1976 - C. 1983
... câștigați un milion de lire.
Un milion de lire sterline, frate.
Ce n-ai face pentru asta?
Singurul obstacol din calea lor
sunt eu.
CALEA SPRE UN MILION: O AVENTURĂ JAMES BOND
PRIMUL NIVEL
ȚINUTUL MUNTOS, SCOȚIA
Să începem cu ei doi.
James și Joey Bone.
Frații Bone din sudul Londrei.
Munții de-acolo arată puțin sfidători, nu-i așa?
Foarte sfidători.
E înspăimântător.
- Trebuie să-i escaladăm? - E puțin descurajant, dar...
NUME: FRAȚII BONE
E evident că nu mai suntem în Croydon, Jimmy-băiete.
Sună telefonul de-acolo.
Alo?
Prima întrebare valorează 5.000 de lire.
- Prima întrebare, 5.000. - Bun.
- Dar trebuie să o găsiți. - Trebuie s-o găsiți.
Traversați dealurile din spatele acestei cabine telefonice.
Traversați dealurile din spatele cabinei.
Până ajungeți la muntele stâncos.
Escaladați-l!
- Escaladați-l! - Pe cealaltă parte,
coborâți până la golful mării.
Pe cealaltă parte, coborâți până la golf.
Asta-i tot?
- Asta-i tot? - Asta-i tot.
În spatele cabinei e muntele stâncos.
Îi urcăm și coborâm la golf.
Cred că pe acolo.
În regulă,
vrei să încercăm să găsim un traseu mai ușor
- ... sau mergem pieptiș? - Vrei să mă ții de mână?
Să te țin de mână?
Parcă aș fi din nou un copil mic, nu crezi?
- Pe mine cine mă ține de mână? - Te-am prins.
El e fratele meu de 42 de ani.
Cu blugii strâmți.
Nu-i chiar echipamentul pe care ni-l dorim.
Sunt blugii mei buni, să știi!
Mi-ar plăcea să cred că suntem destul de inteligenți
și că avem o bună cultură generală.
De asemenea, avem dorința de a...
- Ne atinge obiectivul. - Da.
Problema este că s-ar putea să vă pierdeți banii.
- Asta e ideea. - Da.
Poate vă luăm noi banii.
Pas cu pas, dar...
Dar arată descurajant.
Da, amice, nu va fi treabă ușoară.
- Uite, o oaie! E oaie, nu? - De-asta...
A avut zile mai bune, nu crezi?
Într-un fel, fratele meu întotdeauna a avut grijă de mine.
Ne-am certat de câteva ori,
dar când ai
nouă ani și te cerți cu un vlăjgan de 15, nu prea ai șanse.
La naiba, Joe, uite un șarpe!
Doamne!
E o viperă.
Se aude șuieratul. Devine nervoasă.
O să ne vâneze.
Ce nebunie!
Când era copil, era dolofan.
Arăta ca o broască țestoasă.
Așa l-am poreclit, „Țestoasa”,
pentru că era rotunjor și avea un cap mare și rotund.
Sora mea și cu mine eram mai mari și îl căram în brațe peste tot.
Mama spunea că nu o să învețe să umble niciodată.
Frate, uite ce ceață! Parcă am fi în Câinele din Baskerville.
Zici că suntem pe un câmp uriaș, privește!
Deasupra norilor.
Întotdeauna au fost probleme cu banii când eram copii.
Când aveam patru ani, mama și tata au divorțat.
Dacă trăiești într-o casă cu grija banilor,
există mereu acel motiv de stres.
Părea de neconceput că am putea avea o grămadă de bani.
Te gândești mereu: „Dacă peste o săptămână nu găsesc de lucru?
„Dar peste două luni, dacă se întâmplă ceva?”
Șalele, genunchii,
- ... gambele... - Începi să le simți, nu?
... zbiară.
Un milion de lire sterline ne-ar schimba viața.
Împărțim 60-40, sigur James e de acord.
Arată ca un golf.
Parcă ar fi un fel de golf, nu crezi?
Căutăm o pungă...
- Arată ca o... - Era să-mi scrântesc glezna.
- Ce căutăm? Un indicator sau... - Sincer, nu știu.
Ceva care arată
neobișnuit. Înțelegi?
Ceva care arată ca și când n-ar fi de-acolo.
El a pronunțat cuvintele „golful mării”.
Adică înaintăm în mare?
Nu văd nimic fix în fața noastră,
dar poate mi-am pierdut mințile.
Suntem obosiți. Fizic, sunt dărâmat.
Nu vreau să te mint. Eu mă simt bine.
Ești cu șase ani mai tânăr decât mine.
Stai puțin! Între pietrele de-acolo.
Văd o... E ceva acolo.
Trebuie să o tragem de-acolo. Cred că e o cutie.
Fă-o repede!
Da, puțin câte puțin.
- Mi se pare mie? O mișcăm sau nu? - Nu prea cred.
Să mă bag acolo? Mă bag acolo.
Trebuia să-mi fi scos hainele.
Imediat o să-mi ajungă apa la chiloți.
Încerc să văd cât de departe ajunge.
Vezi lanțul pe fundul apei?
Vrei să intru și eu?
Credeam că o să fie ușor. Că o să tragem de lanț pur și simplu.
Încet, dar sigur. O să trag și eu.
Nu prea există aderență aici, știi?
Văd ceva.
Aici e! O mișcăm!
- E ceva acolo? - Am reușit să o iau!
- Ai luat-o? Super! - Am luat-o.
Bravo, băiete!
Doamne Dumnezeule!
Trage de asta!
Trage în continuare. Așa!
Joe, dacă nu scoatem blestemata aia de întrebare acum...
- Știu. S-o scoatem pe uscat. - Așa. Gata. Am terminat.
- Uite-așa! Ce-i asta? - Împinge-o într-o parte.
Perfect.
- Vai, Doamne! - Vai, amice!
Echipament adevărat.
Vă găsiți în Hebridele interioare,
unele dintre cele mai robuste și mai frumoase insule din lume.
Se spune că aici sunt îngropate rămășițele a peste 40 de regi scoțieni
care au domnit peste aceste ținuturi în Evul Mediu.
Unul dintre regi a fost imortalizat de Shakespeare.
Cum se numește regele?
A. HAMLET. B. RICHARD AL III-LEA. - C. MACBETH.
Hamlet era sigur danez. Iese din discuție.
Hamlet parcă vorbea cu un craniu, cu...
În primul rând, Hamlet era prinț.
Macbeth e cu vrăjitoarele, nu? Vrăjitoarele îl înconjoară.
Da, Macbeth e scoțian.
- Îmi dau seama după cum începe numele. - Dar chestia e că...
- Shakespeare a scris Richard al III-lea? - Da.
- Da, Richard. - Sigur? Adică...
Richard al III-lea e regele cu dizabilități.
Păi, tu ești cu engleza...
- Nu încerc să pun totul în cârca ta. - Nu e nicio problemă, dar...
Nu-mi amintesc deloc ca el să fi fost scoțian.
Mi se pare că e rege englez.
Mă gândesc că ar putea fi Richard al III-lea
fiindcă e una din piesele istorice ale lui Shakespeare,
bazate pe regi reali.
Adică, Henric al IV-lea, Henric al V-lea, Richard al III-lea.
Macbeth e o tragedie.
- Da. - Exact ca Romeo și Julieta.
- Chestii din astea. - Ce nu au existat.
Iar piesele istorice ale lui Shakespeare se bazează pe personaje reale.
- Acum e clipa în care... - Hebridele interioare.
... după opt ore de mers, creierul devine terci.
Nu, dar nu e Hamlet. E exclus. Doar că...
E ori B, ori C, nu?
Eu nu sunt așa de citit ca tine,
nu sunt expert în Shakespeare, literatură, chestii din astea, știi.
Am auzit de Macbeth.
Știu că e scoțian,
dar e o persoană reală? A fost rege?
În piesă, era în Evul Mediu.
Asta-i treaba.
Despre ce e Richard al III-lea?
„Azi iarna vrajbei noastre s-a schimbat.” Ăsta e.
- Ăsta e, știi acel faimos... - Exact.
- Nu sunt cult ca tine. - Monologul e celebru.
Și cine e Richard Inimă de Leu?
Nu cred că e Richard al III-lea.
Richard al III-lea a fost un rege diform.
Creierul meu e terci.
Uneori, trebuie să alegi răspunsul evident,
iar Macbeth e scoțian, știi ce zic?
Atunci, să alegem răspunsul evident?
Fir-ar să fie!
Habar nu am, frate!
Ascultă, vreau să spun...
Să treci prin toate
câte am trecut noi, să o scoatem din apă,
și să primim o întrebare ca asta.
Habar n-am. Cred că e Macbeth.
Dacă nu am fi avut mai multe opțiuni
- ... și era doar întrebarea... - Alege și gata.
- Aș alege Macbeth. - Alege asta, pentru că...
- Mă tem. - Știu, și eu, dar...
Sunt mulți bani, frate.
- E doar începutul. Vai, frate! - Uită de cei 5.000.
E o adevărată...
Nu.
Aveți în față trei grenade fumigene,
A, B și C.
Fumul verde e răspunsul corect.
Fumul roșu e răspunsul greșit.
- Da, alege C. - Bine. Ești sigur?
- Alege-l! - Bine.
Haide!
Dacă e greșit, e greșit. Până la urmă...
Atunci, alegem C, Macbeth?
Da!
Slavă Cerului!
Nu m-am îndoit de tine!
M-am îndoit eu de mine, amice. Nu-ți face probleme.
Alege pur și simplu „scoțianul Macbeth”.
De ce trebuie tot timpul
să complic lucrurile?
Nu cred că am fost așa de stresat în toată viața mea.
CÂȘTIGURI 5.000 DE LIRE ÎNCASATE
Următoarea întrebare valorează 10.000 de lire sterline.
Se află la 10 km.
Ca să ajungeți acolo, luați mașina de pe cealaltă parte a promontoriului.
Stai așa!
Un Land Rover vechi.
Mergeți spre est, peste munți,
la o fermă în satul Torrin.
Traseul ăsta ne va scoate în șoseaua...
- Principală. - Să sperăm.
Da. Apasă accelerația.
Iepurii aleargă...
Două asistente...
Prieteni...
Foști polițiști.
Dacă ai crezut că asta a fost ușor, stai să vezi ce vine.
- E vina ta. - Știu.
O să te ucid.
Un tată și un fiu...
Un cuplu căsătorit.
O reprezentare variată a Marii Britanii moderne, aș spune.
Ultimele venite...
Surorile.
Sana și Saiqa.
Nou-nouțe.
Am terminat facultatea anul trecut.
Eu am făcut trei ani de economie.
Am studiat inginerie de proiectare.
Acum lucrez ca inginer tehnolog.
Eu sunt analist de fraude la o bancă.
Acestea se numesc meandre.
Forța apei e atât de mare, că erodează malul râului.
- Și îl separă? - Doar pe o parte.
Și, astfel, capătă o formă curbată.
Am învățat la geografia dintr-a zecea.
Vezi ce tare e natura?
Vai de mine!
E uriaș!
Doamne, ce mare e!
Vai de mine! Ce ne facem?
TELEFON
Sună?
Sună. Stai, avem voie...
Alo?
Prima întrebare valorează 5.000 de lire sterline.
Prima întrebare.
- Dar trebuie să o găsiți. - Dar trebuie să o găsiți.
În spatele acestei cabine telefonice este un râu.
În spatele acestei cabine e un râu.
- Traversați-l. - Traversați-l.
- Croiți-vă drum prin vale... - Croiți-vă drum.
Până ajungeți la munte.
În vârf, este un mic lac.
Ce-a zis?
- A zis că după râu... - După râu.
- Există un munte. - Da.
Să ajungem în vârful muntelui.
A zis să ajungem în vârful muntelui?
- O, soro, deja? - Am spus cu voce tare.
Între noi e o diferență de un an și jumătate.
Întotdeauna am admirat-o pe sora mea și încă o admir.
- Urcăm pe munte. - Nu, vino!
- Uite, vezi acolo? - Ce anume?
Pietrele pe care le-am văzut pe cărarea care urcă.
De ce să nu o scurtăm pe aici?
- Pentru că pare mai ușor. - Zidul?
- Pietrele pe care le-am văzut. - E un zid.
Da. Ținem cărarea și urcăm.
- Vrei să încercăm pe acolo? - Vrei să încercăm mai bine pe acolo?
Bine. Să mergem!
Ca soră mai mare,
o păzeam ca pe o comoară.
Nu lăsam pe nimeni s-o atingă, să se apropie de ea.
Când sunt în preajma lui Saiqa, devin mai încrezătoare.
Da. Haide!
Cu atenție.
Sfinte Sisoe!
O, nu!
Spui să mergem pe aici, nu pe acolo, nu?
Da, la asta mă gândesc.
Am fost o familie foarte unită.
- Da. - Care era indiciul?
Să revenim la indiciu.
Petreceam mult timp în casă, jucând jocuri de societate.
Ești sigură că e muntele acela? Nu cel din spatele nostru?
- Da. Corect? - Asta-i tot ce a zis?
Când plecăm de acasă, părinții noștri
ne spun: „Dați-ne mesaj când ați plecat, când vă urcați în mașină
„și când ați coborât din mașină”,
și, deși totul era bine și frumos,
nu prea am înțeles cum funcționează lumea reală.
Haide!
Vreau să mă confrunt cu situații incomode.
În spatele tău!
- Îngheț de frig. - Pe aici?
Uite, e tot mai înalt.
Bine, acolo mergem.
Unde naiba e lacul ăsta?
- Ce-i acolo? - Unde?
Acolo.
- E prea mic să fie lac? - Ce îmi arăți?
E multă apă acolo.
Vai de mine!
N-am mai văzut atâta apă!
Te rog să fii tu, frate!
Nu mai pot.
Sincer, mi-am pierdut speranța în acest moment.
Nu-mi sare nimic în ochi. Tu vezi ceva?
Nimic evident.
- Totuși, acesta pare mare. - Da, arată ca un...
Nu.
„E un lac în vârful muntelui. Acolo veți găsi întrebarea.”
„Acolo veți găsi întrebarea.”
Ce-ar fi să merg eu înainte?
Stai, pe unde mergem, Sana? Pe aici sau pe acolo?
Cel de-acolo arată mai mult a munte,
- ... de-asta! - Toți sunt munți.
Muntele acesta e crud.
Ne păcălește.
Nu, muntele nu are nicio vină. Bărbatul este crud.
Vocea.
Cred că vocea nu ține cu noi.
Nu o lua personal.
Traseul ăsta ne va scoate în șoseaua...
- Principală. - Să sperăm.
Încă nu mi-am revenit după întrebare.
- Adică, Dumnezeule! - Vai, amice!
A murit. Nu i-am făcut nimic.
- O să se înece motorul. - Ai apăsat pedala la maximum?
- Ai tras frâna de mână? - N-are nicio legătură.
Zic doar... Se mișcă înapoi.
Nu se mișcă.
A murit, amice.
A rămas fără motorină. Rezervorul e gol.
O, amice, las-o naibii! „Luați mașina”?
- Se joacă cu noi. - Nu face nimic.
După toată umblătura, ne amăgește cu promisiunea unei mașini.
Nu ajungem acolo decât dacă mergem pe jos.
- Vai, amice! - Trebuie să mergem pe jos 10 km.
Ce ne-a făcut astăzi, ne-a promis marea cu sarea.
Și sfârșim prin a face o plimbare de șapte ore.
Cred că azi am mers pe jos mai mult decât în ultimii doi ani.
Tot zici că vrei să mai ieși în lume.
Bine, Torrin.
- Căutăm o fermă. - Ne trebuie o fermă.
Oare să fie o fermă producătoare?
Ei bine...
Iată-ne. Mergem la o fermă.
Asta zic și eu.
Aici e o fermă.
Indubitabil.
- Suntem în locul potrivit. - Cu siguranță suntem în locul potrivit.
Unde e întrebarea?
- Vai, amice! - Vai, amice!
Acestea sunt mașini adevărate, nu crezi?
Cea de acolo îmi amintește de vechiul Capri al tatei.
Uită-te la Rollsul acesta!
O mașină adevărată!
Trebuie să găsim cutia sau ce-o fi.
Dar dedesubt?
- Căutăm... - Dacă...
- Ia te uită! - Stai puțin!
Apasă butonul de redare.
Acesta este un Rolls-Royce Phantom III.
Mândria ingineriei britanice,
fabricat în timpul domniei regelui George al VI-lea.
Iar acesta este cel mai faimos discurs al regelui George.
Iar și iar,
am încercat să găsim o rezolvare pașnică
a conflictelor dintre noi
și cei care ne sunt acum dușmani.
Dar a fost în zadar.
Pentru 10.000 de lire sterline,
în ajunul cărui eveniment a ținut discursul regele George?
A. Primul Război Mondial.
B. Al Doilea Război Mondial.
C. Debarcarea în Normandia.
Ai văzut filmul Discursul regelui?
- Cu Colin Firth? - Da.
El e tatăl reginei Elisabeta.
Fratele lui, David, a abdicat pentru Wallis Simpson.
Se bâlbâia, se chinuia să vorbească.
- Știam de bâlbâială. - E Al Doilea Război Mondial.
Nu e Primul Război Mondial?
Nu. Cred că în primul război a domnit regele George.
Știu discursul, dar nu știu despre ce vorbește.
Da. A fost forțat să intre în război... Sunt destul...
- Să alegem ce credem. - Al Doilea Război Mondial...
Dacă e debarcarea în Normandia, atunci asta e, dar...
- Hai să nu ne complicăm. - Bine.
- Ne-am complicat mai devreme. - Al Doilea Război Mondial.
Exact. Parcă era B?
Pentru 10.000 de lire, ați selectat răspunsul B.
Răspunsul vostru este...
Corect.
- Da! - Foarte tare!
Foarte tare!
NIVELUL AL DOILEA
Așa mai merge, frate!
Așa mai merge!
VENEȚIA ITALIA
Cum mai stai cu italiana?
Înainte să ne facem de râs cu italiana noastră de baltă...
- ... să-i întrebăm dacă știu engleză. - Da, clar.
Atunci, dacă ne răspund,
comunicăm pe loc, dacă trebuie.
Următoarea întrebare valorează 25.000 de lire.
Douăzeci și cinci de mii.
O veți găsi pe o stradă numită Fondamente Nove.
Căutăm o stradă, Fonda Dementay Novay.
Acum?
Într-o vilă cu numele Donà dalle Rose.
Într-o vilă, Donà dalle Rose.
La etajul al doilea.
Aveți 60 de minute să ajungeți la întrebare.
Avem o oră să ajungem la întrebare.
- Donà dalle Rose? - Da.
Pe strada asta? Donà dalle... Cum se cheamă strada?
N-am înțeles. A fost prea rapid.
Era Fonta Valla Nova?
- Ceva de genul ăsta. - Cum se cheamă vila?
- Donà dalle Rose. - Așa.
- Un pic. - Un pic?
Cum se cheamă strada, Joe?
Nu-mi amintesc numele străzii. Dolla Delle Nova.
Dar uite o vilă. Căutăm o vilă.
- Donà dalle Rose? - Donà dalle Rose?
- Știi? - O știi?
Nu.
- Unde? - Poate că eu...
Nu știu sigur.
Avem o oră. Într-o oră,
ar trebui să fie relativ aproape, așa că liniștește-te.
Uită-te la indicatoare.
- Fondamenta. - Cred că zona ar putea fi Fondamenta.
- Da. - Da?
Fondamenta... Era del Lovo?
Nu, e Fondamenta del Novi...
Fondamenti Novi...
- De la Novi? - De la Novi?
- Parcă așa suna la telefon. - Da.
De-abia m-am descurcat în engleză.
Așa că în italiană, știi, sunt aici de 20 de minute.
Căutăm strada Fondamente Nove.
- Pe acolo. - Trecem peste pod, înainte?
- Următoarea stradă. - Să aveți o zi bună!
Ce a zis? A zis să... Peste pod și la dreapta?
Tu ai vorbit cu ea.
Da, dar suntem o echipă, nu?
Drept peste apă, așa a zis.
Căutăm strada Fondamenta Nove.
- Da. - Știți unde e?
Da, ați trecut de ea, e fix acolo.
- Parcă ar fi un labirint. - Exact, e o prostie.
Ce frig e!
Hai! Cred că suntem aproape.
Mi-au amorțit mâinile. Sunt foarte reci.
- Unde te duci? Ce e? - Am ajuns.
Vai de mine!
E cam al 76-lea lac pe ziua de azi.
Vai de mine!
Ce a spus? A spus: „Ajungeți la un lac și acolo găsiți întrebarea”?
- Da. - Da, înoată. Intră în lac. Te descurci.
Sunt aici pentru suport moral.
Ce rece e!
Nu te gândi că e rece.
Mă împotmolesc.
O trag afară? Nu e nimic în jurul ei.
Tu glumești? Stai, nu, e ceva acolo!
Am găsit ceva,
dar nu știu dacă e ceea ce căutăm.
Să intru și eu?
Unde e?
- Ai găsit ceva? - Nu.
- Orice? Ai găsit-o? - Nu.
De ce nu cauți pe fund?
- Ai găsit-o? - Nu, dar mi s-au împotmolit picioarele.
Tu cauți pe partea asta, eu pe partea asta.
Pipăie cu picioarele.
E acolo. Stai puțin!
Am o chestie pe lateral.
- Mută-ți mâna pe cealaltă latură. - Am luat-o.
- Parcă ar fi o piatră. - Nu e o piatră.
Nu?
Da! Vai de mine!
Nu mai trec prin așa ceva.
Ce grea e!
- Sunt blocată! - Bine.
Hai!
Spatele meu!
În regulă.
Ar fi bine să merite efortul.
Bine. Nu-mi simt... Cum reușești...
- Da. - Ești pregătită?
Timp de mii de ani, acești munți spectaculoși
au protejat clanurile care au locuit aici,
oferindu-le o fortăreață naturală împotriva invaziilor.
În anul 84 d.H.,
o armată invadatoare a încercat să cucerească aceste ținuturi
și a eșuat.
Pentru 5.000 de lire,
cine erau ei?
Vai de mine!
A. HUNII - B. ROMANII - C. VIKINGII.
Vikingii erau aici, corect?
- Fac parte din istoria Scoției. - Da.
Dacă au cucerit-o, nu au eșuat, nu cred.
Da. De acord.
- Vikingii ies din discuție. - Da.
Sunt sigură că au fost ori hunii, ori romanii.
Nu cred că romanii au ajuns până în Scoția. Au ajuns?
Bine. Ce ținuturi au invadat romanii?
Când au încercat să se extindă, au făcut-o prea repede,
nu au reușit și au pierdut mulți soldați.
E posibil să fi pierdut și în Scoția.
Nu știu cine sunt hunii.
Nici eu. Nu am mai auzit de ei.
Intuiția îmi spune romanii,
dar doar pentru că nu știu cine sunt hunii.
- Vrei să alegem romanii? Da? - Da...
De ce, ce părere ai?
- Cred că hunii au fost. - Zău?
- Nu știm nimic despre ei. - Da.
- Știm că nu puteau fi romanii. - Ba s-ar putea. De ce nu?
Tu te pricepi la istorie.
Nu, nu la asta. E foarte precis.
Eu nu știu istorie. Merg pe mâna ta pentru asta,
iar tu ar trebui să-ți asculți intuiția. Adică, romanii.
- Da... - Bine.
- Nu știm nimic despre huni. - Nu.
Asta ar trebui să facem.
- Alegem romanii? - Da.
Încerc să mă gândesc, a fost ceva
despre romani în Scoția? Orice?
- În 84 d.H.? Știi tu ceva despre... - Stai, 84 d.H., adică...
Romanii au existat înainte de asta, nu?
- Au fost după? - Nu știu.
- Erau după Hristos? - Cred că da.
- Tu crezi că au fost înainte? - Romanii, da.
- Zău? - Da, cu siguranță,
pentru că au existat înainte de creștinism, nu?
- Nu știu. - Cred că așa a fost. Gândește-te!
De ce credeau toți în propria lor...
Toată treaba cu mitologia romană?
Poate nu i-a atins creștinismul.
- Cred că sunt hunii. - Zău?
- Da. - Ne sucim?
Romanii au fost înainte de Hristos.
- Ce părere ai? - Da, are sens pentru mine.
Dacă tu crezi că a fost înainte de Hristos, atunci te cred.
Tot nu știu cine au fost hunii, așa că...
- Alege! - Hunii?
- Da. Bine. - Hai!
Nu știu.
Bine. Hunii?
Doamne, nu știu. E foarte stresant!
Da?
O să cedez psihic în secunda asta, nu știu.
- Am luat decizia împreună. - Da.
- E în regulă. - Bine.
- Vrei să scoți tu cuiul? - Nu vreau...
- Să îl scot eu? - Da, scoate-l tu.
- Ce părere ai? - Nu știu.
- Scoate-l! - Bine.
Nu reușești.
- Ne putem răzgândi. - Nu mai putem.
- Nu! - La naiba!
Nu!
Nicio problemă. E bine.
E bine. Nicio problemă.
E bine.
Bietele fetișcane!
Asta e.
- N-a ținut mult. - Da.
- La naiba! - Nicio problemă.
Bine. Atunci...
Pa!
Cum stăm cu timpul?
- Calle Lunga de Caterina. - Fondamente Nove.
- Tare, amice, da. - Foarte tare. Pe aici.
Bine. Donà dalle Rose.
- Donàtella Rose. - Donà dalle Rose.
Bine, uite acolo. Parcă arată mai promițător.
Nu, nu e aici.
- E o vilă celebră sau... - Uite!
- Vai, nu! Donà. - Ponte Donna.
- Donà Dalle Rose! - Ai găsit-o!
- Da! Foarte tare! - Da! Intră!
- Bravo! Super treabă! - Da.
Acum, urmează...
Etajul al doilea.
Trebuie să ajungem la etajul al doilea.
- Alo? - Hai să ne strecurăm în lateral.
Intrarea din spate.
Bine, păi...
- E o schelă. Deci... - Despre asta vorbeam.
Bine.
Uită-te peste zid.
O putem lua în jos?
Eu sigur nu sar de-aici. Tu poți să urci?
Uite, e o sfoară aici. Dă-mi un mic răgaz.
Se vede de la o poștă că lucrezi într-un birou.
- Ai legat-o strâns? - Da.
Uite o bancă.
- Bine. - Minunat!
Aici, sus, e o fereastră deschisă.
- Zău? - Da.
Ai reușit?
- Am reușit. - Bravo!
Cred că trebuie să intrăm pe o fereastră.
Dar cum?
Uite! E super!
- Pune-o ușor. Bine? - Ține-o!
- În sus! Și extinde! Atenție la degete! - Bine.
Și apoi, ce, o agăți acolo?
- Da, așa. - O ții tu. Bine?
Da, du-te!
O mai ții?
Începi să tremuri.
Jimmy-băiete!
- E bine? - O să-ți placă mult aici, amice.
N-aș fi prea sigur.
- Ești bine? - Da.
Bravo!
Nu avem timp să căscăm gura. Au rămas opt minute.
Te poți pierde aici.
Păi...
Istoria locului e incredibilă.
Știu. Dar...
Ține ochii deschiși! Cred că se petrece ceva.
Nu.
Mi-e teamă să ating ceva.
- Știu. - Știi?
Stai puțin!
Vai, Doamne!
- Uite ce mare e, amice! - Vai de mine!
În regulă. Ascultă, o să fac asta.
- Cu grijă! Nu-l răni! - Da.
Se sprijină pe el, așa că...
Uite, se mișcă.
Stai acolo, frate!
Să tragă un pui de somn acolo.
Frumos șarpe, nu crezi? Bun, s-o facem.
- La naiba! - Pe masa de-acolo!
Ia să vedem.
Asta e.
Începe.
Pe dealurile din centrul Italiei, are loc un festival păgân.
Prinzătorii de șerpi sărbătoresc
și se închină șerpilor, cum este acest boa constrictor.
Acest șarpe ar putea ucide un om în câteva secunde.
Pentru 25.000 de lire,
care este lungimea acestui șarpe?
Doamne! Amice!
O sută optzeci și cinci de centimetri?
Două sute douăzeci de centimetri?
Două sute șaizeci și cinci de centimetri?
Bun. Noi doi avem...
- Cam 190. - Da, ceva de genul.
Să ne mai uităm o dată la el?
Dacă mă uit la el,
mi se pare mai scurt decât noi.
- Trebuie s-o facem ca lumea. - Da. Hai s-o facem.
Ce, vrei să-l scoți de acolo?
Trebuie s-o faci ferm, pentru că el...
Are mușchi impresionanți. Nu vreau să-l supăr.
Dacă îl gâdili, începe să se enerveze.
Trebuie s-o faci dintr-o mișcare.
Așa!
Nu cred că ar trebui să-l tragi de acolo.
Nu-l trag.
- Trebuie să-i dai... - E greu, amice.
E greu. Exact.
- Bine. Ține-l bine. - E greu.
Bine, întinde-l pe podea. Iau repede metrul.
Lasă-l să se desfășoare. Să...
Nu o să se desfășoare.
Încerc să-l fac să se întindă.
Ține-l bine. Îmi iau ochelarii și îl pun...
- Ține-l acolo, ține-l încolăcit. - Stai! Nu vrem să-l sugrumăm.
Nu-l sugrum. El vrea să ne sugrume pe noi.
Dar trebuie să i-l pui pe cap...
Joe! E totuși un șarpe!
- Se retrage. Ocolește-l. - Da, stai puțin.
Ocolește-l și întoarce-te.
Are 185 cm.
- Ești sigur? - Cred că are 185.
Stai puțin. Se retrage.
- Da. - Ține-l pe el acolo.
Nu la asta mă gândeam când am venit la Veneția.
Totuși, nu ești chiar lângă botul lui.
Știu că nu vrei să fii lângă...
Nu mă deranjează să stau lângă bot.
Chiar lângă gura lui.
Bine. Stă cuminte. Măsoară-l repede.
- Ții botul? - Da.
Îl țin de partea asta.
Trebuie să îl desfășori...
Încerc, dar nu reușesc la coadă. Vezi...
Trebuie să-i pun coada jos. Uite ce băiat bun!
Poate e fetiță. Încearcă să-l relaxezi.
Încearcă să-l relaxezi.
Trebuie să-l lași să facă ce vrea el.
Acum are două sute douăzeci. Mai măsoară o dată.
La naiba!
Haide! Rapid, uite coada, acum e momentul. Bun, cât are?
- Acum are 255. - Împinge-l în...
Poate că are 255?
Nu e pe... Ori are 185, 225 sau 265.
Bine, Joe, calmează-te!
Acum are 246, dar nu reușesc să măsor acolo.
Bun, trebuie s-o facem corect.
Nu știu. Acum am măsurat 230.
E mai aproape de 225.
Văd că alunecă metrul de-acolo.
Bun, uite!
Ușurel!
Așa. Vezi să nu-și tragă capul.
Băiat bun!
Amice, nu știu, tind spre 225.
Apoi, când ai început să-l întinzi, ieșea tot mai lung.
Cred că are 220, dar...
Sincer, nu știu.
Ori 220, ori 265.
Așa, amice! În regulă! Ascultă! Am măsurat 252 și 256.
- Așa am măsurat. - Da.
E mult peste 185. Cred că aș alege 265.
- Ești de acord? - Da.
- Ar trebui să alegem 265. - E peste 200.
E 265.
- Da. - Bun. Ascultă, am încercat.
- Nu e ușor. - Așa e.
De câte ori să măsurăm un șarpe?
- De acord? - C, 265.
Doi - șase - cinci.
Pentru 25.000 de lire,
ați selectat răspunsul C.
Răspunsul vostru este...
Subtitrarea: Meda Gaborean
Redactor Mioara-Amalia Lazăr