‫טוב, הנה הצומת.‬
‫קדימה.‬
‫פשוט חפשי שלטים. שימי לב לשלטים.‬
‫- בסדר. - גשר גרבינה.‬
‫גרבינה. לשם.‬
‫אלטמורה גרבינה‬
‫בחיי! מה נסגר?‬
‫חפש את המקום הגבוה ביותר.‬
‫מה, בבניינים למעלה? ליד פעמון הכנסייה?‬
‫או שזה המנוף?‬
‫המנוף? כן, משהו בולט שם למעלה.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫כן. טוב.‬
‫אם תשלחו אנשים רגילים להרפתקה בסגנון ג'יימס בונד,‬
‫האם הם יתמוטטו?‬
‫יקרסו כמו ערמת קלפים?‬
‫או שכמה מהם יעמדו באתגר,‬
‫אם יזכו לתמיכה הנכונה?‬
‫לא, גרייס. חכי.‬
‫אנחנו קרובות כל כך.‬
‫קרובות כל כך.‬
‫למען מה נהיה מוכנים להרחיק עד קצה העולם?‬
‫התחלנו שוב, אחי.‬
‫למען אהבה?‬
‫למען המשפחה?‬
‫אני קולט אות משמאל, אבא.‬
‫- כן. - שם... אבא.‬
‫- אין פנייה שמאלה. - פשוט פנה שמאלה.‬
‫- סאם, זו הנעה אחורית. - פשוט סע לכיוון הזה!‬
‫אבא, סע!‬
‫לא.‬
‫אם למדנו משהו מעולמנו,‬
‫הרי זה שהתמריץ הכי טוב לבני אדם‬
‫הוא כסף.‬
‫תשעה מיליון ליש"ט.‬
‫תשעה צמדים של אנשים רגילים.‬
‫מיליון לכל צמד.‬
‫פיזרתי עשר שאלות ברחבי העולם.‬
‫הטלפון מצלצל.‬
‫- הלו? - אתרו אותן.‬
‫הלו?‬
‫השיבו עליהן.‬
‫מתי נחתה...‬
‫ותזכו במיליון ליש"ט.‬
‫מיליון ליש"ט, גבר.‬
‫מה לא היית עושה?‬
‫הדבר היחיד שעומד בדרכם‬
‫הוא אני.‬
‫007: הדרך למיליון‬
‫שלב ראשון‬
‫הרמה הסקוטית‬
‫נתחיל בשני אלה.‬
‫ג'יימס וג'ואי בון.‬
‫האחים בון מדרום לונדון.‬
‫כמה מההרים האלה נראים קצת בעייתיים, לא?‬
‫לגמרי בעייתיים.‬
‫זה מפחיד.‬
‫- נצטרך לטפס על זה? - זה מרתיע קצת, אבל...‬
‫שם: האחים בון‬
‫אין ספק שאנחנו כבר לא בקרוידון, ג'ימי.‬
‫הטלפון מצלצל.‬
‫הלו?‬
‫השאלה הראשונה היא על 5,000 ליש"ט.‬
‫- הראשונה, 5,000. - טוב.‬
‫- אבל צריך למצוא אותה. - צריך לחפש.‬
‫תחצו את הגבעות שמאחורי תא הטלפון הזה.‬
‫מעבר לגבעות שמאחורי תא הטלפון.‬
‫עד שתגיעו להר טרשים.‬
‫עד שנגיע להר טרשים.‬
‫טפסו עליו.‬
‫- לטפס עליו. - בעברו השני,‬
‫רדו למפרצון בים.‬
‫בעברו השני, לרדת למפרצון בים.‬
‫זהו?‬
‫- זהו? - זהו.‬
‫מאחוריהן נמצא הר טרשים.‬
‫צריך לטפס עליו ולרדת למפרצון בים.‬
‫אני מניח שמשם.‬
‫בסדר. טוב.‬
‫רוצה לחפש מעבר נוח יותר,‬
‫- או שנחצה ישר? - רוצה להחזיק לי ביד?‬
‫להחזיק לך ביד?‬
‫כאילו חזרנו לילדות, מה?‬
‫- מי מחזיק לי את היד? - הנה אתה.‬
‫תראו את אחי בן ה-42.‬
‫הג'ינס הצמוד.‬
‫לא בדיוק הלבוש שיתאים לנו פה.‬
‫וזה עוד הג'ינס הכי טוב שלי.‬
‫לדעתי, שנינו די אינטליגנטיים,‬
‫ויש לנו ידע כללי.‬
‫וגם מוטיבציה ל...‬
‫- להגיע ליעד. - כן.‬
‫הבעיה היא שאולי תפסידו את הכסף שלכם.‬
‫- זה העניין. - כן.‬
‫אולי ניקח לכם אותו.‬
‫נתקדם צעד-צעד, אבל...‬
‫אבל זה באמת מרתיע.‬
‫כן, גבר. זה לא יהיה קל בכלל.‬
‫תראה, כבש. זה כבש, לא?‬
‫הוא לא במצב הכי טוב, מה?‬
‫אחי תמיד דאג לי.‬
‫היו כמה פעמים שרבנו קצת,‬
‫אבל, כאילו...‬
‫ג'יימס‬
‫כשהתקוטטתי בגיל תשע עם ילד בן 15, לא היה לי סיכוי.‬
‫לעזאזל, ג'ו, יש פה נחש.‬
‫אלוהים!‬
‫זה צפע.‬
‫שומעים שהוא לוחש. הוא נלחץ קצת.‬
‫הוא יתקוף אותנו.‬
‫מטורף, מה?‬
‫הוא היה תינוק ממש שמנמן.‬
‫ג'ואי‬
‫הוא ממש נראה כמו צב.‬
‫ובאמת קראתי לו צב.‬
‫הוא היה ממש עגלגל, עם ראש גדול ועגלגל.‬
‫אני ואחותי היינו מבוגרים יותר ותמיד נשאנו אותו בידיים.‬
‫אני זוכר שאימא אמרה, "הוא לא ילמד ללכת."‬
‫תראה את הערפל. זה כמו ב"כלבם של בני בסקרוויל".‬
‫אנחנו ממש בארץ הענקים. תראה.‬
‫הגענו לעננים.‬
‫תמיד היה חסר לנו כסף כשגדלנו.‬
‫כשהייתי בן ארבע, אימא ואבא התגרשו.‬
‫כשהמשפחה שלך במצוקה כספית,‬
‫אתה תמיד חי בדאגות.‬
‫קשה לך לדמיין אפילו שיהיה לך המון כסף.‬
‫אתה כל הזמן חושב, "מה יהיה בשבוע הבא, אם לא תהיה עבודה?‬
‫"מה יהיה בעוד חודשיים, אם יקרה משהו?"‬
‫הגב התחתון, הברכיים,‬
‫- והשוקיים... - מתחיל להרגיש את זה?‬
‫...כואבים בטירוף.‬
‫מיליון ליש"ט זה סכום שמשנה את החיים.‬
‫ואני בטוח שחלוקה של 60-40 תהיה מקובלת על ג'יימס.‬
‫זה נראה כמו מפרצון.‬
‫כן, די מפרצון, לא?‬
‫יש איזה תיק...‬
‫- אולי זה... - כמעט הלך לי הקרסול.‬
‫- מה אנחנו מחפשים? סימן או... - אני באמת לא יודע.‬
‫משהו שנראה‬
‫יוצא דופן. אתה יודע?‬
‫משהו שנראה כאילו הוא לא אמור להיות פה.‬
‫הוא אמר "המפרצון בים".‬
‫אז צריך להתקדם יותר לעבר הים?‬
‫אני לא רואה שום דבר מולנו כרגע,‬
‫אלא אם כן נדפק לי השכל לגמרי.‬
‫טוב, אנחנו כבר עייפים. אני מותש לגמרי.‬
‫יודע מה? אני דווקא בסדר, האמת.‬
‫אבל אתה צעיר ממני בשש שנים.‬
‫רגע! בין הסלעים האלה.‬
‫אני רואה... יש שם משהו. יש שם משהו.‬
‫צריך למשוך את זה לחוף. זה בטח בקופסה או משהו.‬
‫תמשוך חזק.‬
‫כן, בהדרגה.‬
‫- אני מדמיין או שאנחנו לא מזיזים את זה? - נראה לי שלא.‬
‫להיכנס וזהו? אני פשוט אכנס למים.‬
‫הייתי צריך לפשוט את הבגדים.‬
‫זה עוד מעט יגיע לי לביצים.‬
‫אני מנסה לראות איפה היא נגמרת.‬
‫השרשרת על הקרקעית? רואים אותה?‬
‫רוצה שגם אני אכנס?‬
‫חשבנו שזה יהיה קל וסתם נמשוך בשרשרת.‬
‫לאט ובזהירות. גם אני אמשוך.‬
‫לא ממש יציב פה, אתה יודע?‬
‫אני רואה משהו.‬
‫זה פה! אנחנו מזיזים את זה!‬
‫- יש שם משהו בקצה? - תפסתי את זה!‬
‫- תפסת את זה? מעולה. - תפסתי.‬
‫כל הכבוד לך.‬
‫אלוהים ישמור!‬
‫פשוט תמשוך בזה, פה.‬
‫תמשיך למשוך בו. בדיוק.‬
‫ג'ו, אם לא נענה נכון על השאלה עכשיו...‬
‫- טוב. ניקח את זה למקום יבש. - זהו. זהו, סיימנו.‬
‫- זהו. מה זה? - תסיט את זה הצידה.‬
‫מושלם.‬
‫- אלוהים. - גבר.‬
‫ציוד מרשים.‬
‫אתם בהברידיים הפנימיים,‬
‫איים מהסלעיים והיפים ביותר בעולם.‬
‫מספרים שקבורים כאן שרידיהם של יותר מ-40 מלכים סקוטים‬
‫ששלטו באדמות האלה בימי הביניים.‬
‫שייקספיר הנציח אחד מן המלכים האלה.‬
‫מה היה שמו של המלך הזה?‬
‫המלט. ריצ'רד השלישי. מקבת.‬
‫המלט בהחלט היה דני. זה לא הוא.‬
‫המלט הוא זה שמדבר עם הגולגולת, נכון?‬
‫המלט היה נסיך, קודם כול.‬
‫מקבת זה עם המכשפות, לא? יש סביבו מכשפות.‬
‫כן, מקבת סקוטי.‬
‫- זה ברור, שמו מתחיל ב"מק". - אבל הנה העניין...‬
‫- "ריצ'רד השלישי" זה מחזה שייקספירי? - כן.‬
‫- כן, ריצ'רד. - כן? כאילו...‬
‫ריצ'רד השלישי הוא המלך הנכה.‬
‫טוב, אתה טוב בספרות...‬
‫- אני לא מנסה להפיל הכול עליך. - לא, תפיל, אבל...‬
‫אני לא זוכר בכלל שהוא היה סקוטי.‬
‫נראה לי שהוא היה מלך אנגליה.‬
‫הסיבה היחידה שזה אולי ריצ'רד השלישי‬
‫היא שזה מהמחזות ההיסטוריים של שייקספיר,‬
‫שהתבססו על מלכים אמיתיים.‬
‫כמו הנרי הרביעי, הנרי החמישי, ריצ'רד השלישי.‬
‫"מקבת" הוא טרגדיה.‬
‫- כן. - בדיוק כמו "רומיאו ויוליה".‬
‫- משהו כזה. - שלא היה אמיתי.‬
‫אבל המחזות ההיסטוריים של שייקספיר התבססו על אנשים אמיתיים.‬
‫- אז עכשיו... - ההברידיים הפנימיים.‬
‫אחרי שמונה שעות הליכה, המוח נדפק.‬
‫לא, אבל זה לא המלט. זה נפסל מראש. זה רק...‬
‫זה ב' או ג', נכון?‬
‫אז בתור מישהו שלא בקי כמוך‬
‫בענייני שייקספיר וספרות אנגלית וכל זה, אתה יודע,‬
‫אני מכיר את מקבת. שמעתי עליו.‬
‫אני יודע שהוא סקוטי.‬
‫אבל האם הוא אדם אמיתי? האם הוא היה מלך?‬
‫אבל הוא כן חי בימי הביניים.‬
‫זה העניין, כאילו...‬
‫מה הבסיס לריצ'רד השלישי?‬
‫"חורף המריבה שלנו", זה מ"ריצ'רד השלישי".‬
‫- זה הציטוט הידוע... - טוב.‬
‫- אני לא מלומד כמוך. - זה קטע ידוע.‬
‫אז ריצ'רד לב הארי, מי זה?‬
‫לא נראה לי שזה ריצ'רד השלישי.‬
‫ריצ'רד השלישי היה מלך עם גוף מעוות בעצם.‬
‫הלך לי השכל.‬
‫לפעמים צריך לבחור בתשובה המתבקשת,‬
‫ומקבת סקוטי, אתה יודע?‬
‫אז נלך על התשובה המתבקשת?‬
‫לעזאזל.‬
‫אני פשוט לא יודע, גבר.‬
‫תשמע, כאילו...‬
‫אחרי כל מה שעברנו,‬
‫עברנו את כל זה ואפילו משכנו את זה מהמים,‬
‫ואז שואלים שאלה כזו.‬
‫אין לי מושג. אני אומר שזה מקבת.‬
‫אם לא היו כמה אפשרויות,‬
‫- אם זו רק הייתה השאלה... - לך על זה.‬
‫- הייתי אומר "מקבת". - לך על זה וזהו, כי...‬
‫- אני מפחד. - גם אני, אבל...‬
‫זה המון כסף.‬
‫- זאת רק ההתחלה. אלוהים! - תשכח מה-5,000.‬
‫זה פשוט...‬
‫אוי, לא.‬
‫יש מולכם שלושה רימוני עשן,‬
‫א', ב' וג'.‬
‫אם העשן ירוק, התשובה הנכונה.‬
‫אם העשן אדום, התשובה אינה נכונה.‬
‫- כן, לך על ג'. - בטוח?‬
‫- לך על זה. - טוב.‬
‫לך על זה. לך על זה.‬
‫אם זו טעות, אז זו טעות. כאילו, אתה יודע.‬
‫טוב, אז הלכנו על ג', "מקבת"?‬
‫יש!‬
‫תודה לאל!‬
‫לא פקפקתי בך.‬
‫פקפקתי בעצמי, גבר. אל תדאג.‬
‫אתה פשוט הולך על "סקוטי, מקבת".‬
‫למה אני תמיד צריך, כאילו,‬
‫לסבך משהו שלא צריך לסבך?‬
‫אני חושב שלא הייתי במתח כזה בחיים.‬
‫בקופה: 5,000 ליש"ט‬
‫השאלה הבאה היא על 10,000 ליש"ט.‬
‫היא במרחק עשרה ק"מ מכאן.‬
‫כדי להגיע לשם, תמצאו מכונית מעבר לכף זה.‬
‫רגע.‬
‫לנד רובר ישן.‬
‫סעו מזרחה, מעבר להרים,‬
‫לחווה בכפר טורין.‬
‫טוב, הכביש הזה יוביל אותנו לדרך...‬
‫- הראשית. - בתקווה, נכון?‬
‫כן. שים גז.‬
‫הארנבים מתרוצצים.‬
‫שתי אחיות מוסמכות.‬
‫חברים.‬
‫שוטרים לשעבר.‬
‫אם חשבת שזה היה קל, תראה מה יש עכשיו.‬
‫- זה באשמתך. - אני יודע.‬
‫אני ארצח אותך. אני ארצח אותך.‬
‫אב ובן.‬
‫זוג נשוי.‬
‫מדגם מייצג של בריטניה בימינו, אפשר לומר.‬
‫המצטרפות האחרונות...‬
‫האחיות.‬
‫סאנה וסאיקה.‬
‫בוגרות טריות.‬
‫סיימנו אוניברסיטה בשנה שעברה.‬
‫למדתי כלכלה שלוש שנים, כלכלה בלבד.‬
‫ואני למדתי הנדסת תכנון.‬
‫אני כרגע עובדת כמהנדסת תהליך.‬
‫אני אנליסטית הונאות בבנק.‬
‫אלה נקראים נפתולים.‬
‫זרם המים חזק כל כך שהוא שוחק את גדת הנהר.‬
‫- והיא מתפצלת? - רק בצד אחד.‬
‫ולכן הצורה מפותלת.‬
‫למדנו את זה בגאוגרפיה בתיכון.‬
‫נכון שהטבע מגניב?‬
‫אלוהים.‬
‫זה ענקי!‬
‫אלוהים, זה ממש עצום.‬
‫אלוהים. מה אנחנו עושות פה?‬
‫טלפון‬
‫הוא מצלצל?‬
‫הוא מצלצל. רגע, מותר לנו...‬
‫הלו?‬
‫השאלה הראשונה היא על 5,000 ליש"ט.‬
‫שאלה ראשונה.‬
‫- אבל צריך למצוא אותה. - צריך למצוא אותה.‬
‫מאחורי תא הטלפון יש נהר.‬
‫- תחצו אותו. - לחצות.‬
‫- ואז תחצו את הגיא... - לחצות גיא.‬
‫...עד שתגיעו להר.‬
‫ובראשו יש אגם קטן.‬
‫תחזרי על מה שאמר.‬
‫- הוא אמר "מאחורי הנהר"... - מאחורי הנהר.‬
‫- יש הר. - כן.‬
‫לטפס לפסגת ההר.‬
‫הוא אמר לטפס לפסגת ההר?‬
‫- באמת, כבר? - אמרתי את זה בקול!‬
‫הפער בינינו הוא רק שנה וחצי.‬
‫אבל אני תמיד הערצתי את אחותי וכנראה עדיין מעריצה אותה.‬
‫סאיקה‬
‫- נטפס על ההר. - לא, בואי. תראי.‬
‫- רואה את זה? - מה?‬
‫אלה הסלעים שראינו, בשביל שמוביל למעלה.‬
‫אבל למה לא לקצר מכאן?‬
‫- כי זה נראה מישורי יותר. - ליד החומה?‬
‫- האבנים שראינו שמגיעות למעלה. - זו רק חומה.‬
‫אז לפחות ניתמך בה כשנטפס.‬
‫- טוב, רוצה לנסות ללכת משם? - שננסה ללכת משם?‬
‫טוב. בואי.‬
‫בתור אחות גדולה...‬
‫סאנה‬
‫שמרתי עליה כאילו הייתה עשויה מזהב.‬
‫לא נתתי לאף אחד לגעת בה או להתקרב אליה.‬
‫כשאני עם סאיקה, אני קצת יותר בטוחה בעצמי.‬
‫כן. קדימה.‬
‫זהירות.‬
‫בן יונה!‬
‫אוי, לא!‬
‫אז את אומרת שמשם ולא מפה, כן?‬
‫ככה נראה לי, כן.‬
‫היינו משפחה מלוכדת מאוד.‬
‫- כן. - מה היה הרמז?‬
‫בואי נעבור שוב על הרמז.‬
‫בילינו את שעות הפנאי בבית ושיחקנו במשחקי קופסה.‬
‫בטוחה לגמרי שזה ההר, ולא זה שמאחורינו?‬
‫- כן. לא? - זה כל מה שנאמר?‬
‫ההורים שלי, כשאנחנו יוצאות מהבית,‬
‫אומרים, "סמסו לנו כשתצאו וכשתיכנסו למכונית,‬
‫"וכשיורידו אתכן",‬
‫וכל זה היה טוב ויפה,‬
‫אבל כתוצאה מזה, לא ממש הכרתי את העולם האמיתי.‬
‫בואי.‬
‫אני רוצה להציב את עצמי במצבים לא נוחים.‬
‫אני מאחורייך.‬
‫- אני כבר קופאת. - מכאן?‬
‫תראי, הוא רק גדל יותר ויותר.‬
‫טוב, זה הוא. לשם אנחנו הולכות.‬
‫איפה האגם הזה, לעזאזל?‬
‫- מה זה? - מה?‬
‫זה.‬
‫- זה קטן מדי לאגם? - על מה את מצביעה?‬
‫יש שם הרבה מים.‬
‫אלוהים.‬
‫בחיים לא ראיתי כמות כזו של מים.‬
‫בבקשה. בבקשה שזה יהיה הוא.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫באמת כבר איבדתי כל תקווה.‬
‫שום דבר לא בולט לי לעין. משהו פה בולט לך לעין?‬
‫לא נראה שזה ברור לעין.‬
‫- אבל זה נראה גדול. - כן, נראה כמו...‬
‫לא.‬
‫"בראש ההר יש אגם, ושם תמצאו את השאלה שלכן."‬
‫"שם תמצאו את השאלה שלכן."‬
‫אולי אני אלך בראש?‬
‫רגע. לאן אנחנו הולכות, סאנה? לשם או לשם?‬
‫זה דומה יותר להר בעיניי.‬
‫- זו הסיבה. - כולם הרים.‬
‫ההר הזה אכזרי.‬
‫הוא מתעתע בנו.‬
‫לא, ההר בסדר. האיש, הוא אכזרי.‬
‫הקול.‬
‫נראה לי שהקול לא לצידנו.‬
‫אל תיקחו את זה באופן אישי.‬
‫הכביש הזה יוביל אותנו לדרך...‬
‫- הראשית. - בתקווה, נכון?‬
‫אני עדיין בטראומה מהשאלה הזו.‬
‫- אלוהים ישמור. - גבר.‬
‫הוא פשוט שבק חיים. לא עשיתי שום דבר.‬
‫- אני אציף את המנוע. - אתה לוחץ עד הסוף על הגז?‬
‫- לא הורדת אמברקס? - זה לא קשור אליו.‬
‫אני רק אומר... הוא נוסע אחורה.‬
‫לא, הוא לא נוסע.‬
‫זה אבוד, גבר.‬
‫נגמר לו הסולר. אין בו סולר.‬
‫גבר, אתה צוחק עליי. "תמצאו מכונית"?‬
‫- הוא עבד עלינו. - זה לא עושה כלום.‬
‫אחרי כל ההליכה הזו, הוא נתן לנו אוטו רק בתיאוריה.‬
‫לא נגיע לשם, אז עדיף שנלך ברגל וזהו.‬
‫- גבר. - עכשיו נצטרך ללכת עשרה ק"מ ברגל.‬
‫כשחושבים על מה שהוא עשה לנו היום, כמו להבטיח שיש הר מעבר לגבעה.‬
‫ובסוף זו הליכה של שבע שעות שלמות.‬
‫נראה לי שהיום הלכתי יותר ממה שהלכתי בשנתיים האחרונות.‬
‫תמיד רצית לצאת קצת מהבית.‬
‫טוב, אז טורין.‬
‫- אנחנו מחפשים חווה. - אנחנו צריכים חווה.‬
‫אז זו כנראה חווה פעילה, לא?‬
‫טוב...‬
‫הנה. אנחנו נכנסים לחווה.‬
‫זה מה שאני אומר.‬
‫זו חווה.‬
‫אין ספק.‬
‫- אנחנו באזור הנכון. - בהחלט באזור הנכון.‬
‫איפה השאלה?‬
‫- גבר. - גבר.‬
‫אלה רכבים באמת שווים, מה?‬
‫זה כאן מזכיר לי את הקפרי הישנה של אבא.‬
‫תראה את הרולס.‬
‫זו מכונית באמת שווה.‬
‫צריך למצוא את הקופסה. או מה שזה לא יהיה.‬
‫אולי מתחת?‬
‫- אנחנו מחפשים... - אם...‬
‫- תראה, תראה. - רגע אחד.‬
‫תלחץ על "נגן".‬
‫זוהי רולס-רויס פנטום 3.‬
‫הישג הנדסי בריטי,‬
‫שיוצר כשג'ורג' השישי ישב על כס המלכות.‬
‫והנה נאומו הידוע ביותר של המלך ג'ורג'.‬
‫שוב ושוב,‬
‫ניסינו לגשר בדרכי שלום‬
‫על ההבדלים בינינו‬
‫לבין אלה שהם כעת אויבינו.‬
‫אך היה זה לשווא.‬
‫תמורת 10,000 ליש"ט,‬
‫המלך ג'ורג' נאם את נאומו בערב איזה אירוע?‬
‫א, מלחמת העולם הראשונה.‬
‫ב', מלחמת העולם השנייה.‬
‫ג', הפלישה לנורמנדי.‬
‫ראית את הסרט "נאום המלך"?‬
‫- עם קולין פירת'? - כן.‬
‫אז זה אביה של המלכה אליזבת.‬
‫אחיו דייוויד ויתר על כס המלוכה למען ווליס סימפסון.‬
‫והוא גמגם. היה לו קשה לדבר.‬
‫- ידעתי שהוא גמגם. - זו מלה"ע השנייה.‬
‫זו לא מלה"ע הראשונה?‬
‫לא, במלה"ע הראשונה זה היה המלך ג'ורג', לדעתי.‬
‫אני מכיר את הנאום, אבל לא יודע על מה הוא מדבר.‬
‫כן. הוא נאלץ להצטרף למלחמה, אני די...‬
‫שוב, כדאי ללכת על מה שנראה לנו. מלה"ע השנייה.‬
‫אם זו הפלישה לנורמנדי, שיהיה, אבל...‬
‫בוא לא נחשוב יותר מדי.‬
‫- קודם חשבנו יותר מדי. - בוא נלך על זה.‬
‫טוב. ב', נכון?‬
‫תמורת 10,000 ליש"ט, בחרתם בתשובה ב'.‬
‫תשובתכם...‬
‫נכונה.‬
‫- יש! - בוא הנה!‬
‫שיחקנו אותה, אחי.‬
‫שלב שני‬
‫זה כבר יותר טוב, אחי.‬
‫זה כבר יותר טוב.‬
‫ונציה, איטליה‬
‫אז איך האיטלקית שלך?‬
‫אז לפני שננסה לדבר איטלקית מומצאת,‬
‫- נשאל אם הם יודעים אנגלית. - לגמרי.‬
‫מייד, אם נוכל...‬
‫לתקשר מיד, אם נצטרך.‬
‫השאלה הבאה היא על 25,000 ליש"ט.‬
‫עשרים וחמישה אלף.‬
‫תמצאו אותה ברחוב שנקרא פונדמנטה נובה.‬
‫לחפש רחוב. פונדה-דומנטה נוביי.‬
‫עכשיו?‬
‫בווילה בשם דונה דלה רוזה.‬
‫בווילה, דונה דלה רוזה.‬
‫בקומה השנייה.‬
‫יש לכם 60 דקות להגיע לשאלה.‬
‫יש לנו שעה אחת להגיע לשאלה.‬
‫- דונה דלה רוזה? - כן.‬
‫ברחוב הזה? דונה דלה... מה שם הרחוב?‬
‫לא קלטתי. זה היה מהיר מדי.‬
‫- פונטה וא... - פונטה...‬
‫פונטה ואלה נובה, לא?‬
‫- משהו כזה. - מה שם הווילה?‬
‫- דונה דלה רוזה. - טוב.‬
‫- קצת. - קצת?‬
‫מה שם הרחוב, ג'ו?‬
‫אני לא זוכר את שם הרחוב. דולה דלה נובה.‬
‫אבל יש וילה. אנחנו מחפשים וילה.‬
‫- דונה דלה רוזה? - דונה דלה רוזה?‬
‫- מכירה אותה? - מכירה?‬
‫לא. לא.‬
‫- איפה? - אולי...‬
‫אני לא בטוח.‬
‫יש לנו שעה. אם זו שעה,‬
‫זה בטח בסביבה, אז אל תתפזר.‬
‫תסתכל על השילוט.‬
‫- פונדמנטה. - אני חושב שהאזור נקרא פונדמנטה.‬
‫- כן. - כן?‬
‫פונדמנטה... זה היה "דל לובו"?‬
‫לא, זה פונדמנטה דל נובי...‬
‫פונדימנטי נובי...‬
‫- דה לה נובי? - דה לה נובי?‬
‫- ככה זה נשמע בטלפון. - כן.‬
‫טוב, את האנגלית אני כבר בקושי קולט,‬
‫אז כשמדובר באיטלקית... אני פה רק 20 דקות.‬
‫אנחנו מחפשים רחוב בשם פונדמנטה נובה.‬
‫- בכיוון הזה. - לחצות את הגשר וללכת ישר?‬
‫- ברחוב הבא. - תודה! שיהיה לך יום נפלא.‬
‫היא אמרה... מה היא אמרה? לחצות את הגשר ואז ימינה?‬
‫אתה דיברת איתה.‬
‫כן, אבל שנינו משתתפים בזה ביחד, לא?‬
‫היא אמרה "ישר לתוך המים".‬
‫אנחנו מחפשים רחוב בשם פונדמנטה נובה.‬
‫- כן. - יודעת איפה?‬
‫כן, הרגע עברתם אותו. הוא שם.‬
‫- זה כמו רשת מחילות ארנבונים. - כן, זה טיפשי.‬
‫אוי, קר לי כל כך.‬
‫בואי. נראה לי שאנחנו קרובות.‬
‫אין לי תחושה בידיים. הן קרות כל כך.‬
‫- לאן את הולכת? מה? - הנה זה.‬
‫אלוהים.‬
‫זה רק האגם ה-76 שראינו היום.‬
‫אלוהים.‬
‫מה הוא אמר בדיוק? "יש שם אגם ושם תהיה השאלה שלכן"?‬
‫- כן. - כן, לכי תשחי. קטן עלייך.‬
‫אני פה כדי לעודד אותך.‬
‫זה קר כל כך.‬
‫אל תחשבי על הקור.‬
‫נתקעות לי הנעליים.‬
‫פשוט למשוך את זה החוצה? אין שום דבר מסביב.‬
‫אתם צוחקים עליי. רגע. לא, יש פה משהו.‬
‫תשמעי, יש פה משהו,‬
‫אבל לא ברור אם זה זה.‬
‫להצטרף אלייך?‬
‫איפה זה?‬
‫- יש שם משהו? - לא.‬
‫- יש משהו? מצאת? - לא.‬
‫אולי תגששי על הקרקעית?‬
‫- מצאת? - לא, אבל הרגליים שלי תקועות.‬
‫את תסרקי בצד הזה ואני בצד הזה.‬
‫פשוט תגששי בעזרת הרגליים.‬
‫זה שם. רגע, רגע.‬
‫אני מרגישה משהו בצד.‬
‫- רגע. תזיזי את היד הצידה. - מצאתי.‬
‫- אני מרגישה שזו אבן. - זו לא אבן.‬
‫לא?‬
‫יש! אלוהים אדירים.‬
‫אני לא אעשה את זה שוב.‬
‫זה כבד כל כך.‬
‫- אני תקועה! - טוב.‬
‫בואי.‬
‫אוי, הגב שלי.‬
‫טוב.‬
‫כדאי שזה יצדיק את המאמץ.‬
‫טוב. אני לא מרגישה אפילו... איך את...‬
‫- כן. - מוכנה?‬
‫במשך אלפי שנים, הרים מרהיבים אלה‬
‫הגנו על השבטים שחיו כאן‬
‫ושימשו ביצורים טבעיים מפני פולשים.‬
‫בשנת 84 לספירה,‬
‫צבא פולש ניסה לכבוש את האדמות האלה‬
‫ונכשל.‬
‫תמורת 5,000 ליש"ט,‬
‫מי הם היו?‬
‫אלוהים.‬
‫ההונים. הרומאים. הוויקינגים.‬
‫טוב, הוויקינגים היו פה, נכון?‬
‫- הם חלק מההיסטוריה של סקוטלנד. - כן.‬
‫אם הם כבשו את המקום, הם כנראה לא נכשלו.‬
‫כן. אני מסכימה.‬
‫- אז נשכח מהוויקינגים. - כן.‬
‫אני די בטוחה שאלה ההונים או הרומאים.‬
‫אני לא חושבת שהרומאים הגיעו בכלל לסקוטלנד. נכון?‬
‫טוב, לאן פלשו הרומאים בעצם?‬
‫כשהם ניסו להתרחב, זה היה מהר מדי או משהו,‬
‫והם לא הצליחו ואיבדו הרבה לוחמים,‬
‫אז ייתכן שכמה מהם מתו בסקוטלנד.‬
‫אבל ההונים לא מוכרים לי.‬
‫גם לי לא. בחיים לא שמעתי עליהם.‬
‫לפי תחושת בטן, הרומאים,‬
‫אבל זה רק מפני שאין לי מושג מי ההונים.‬
‫- את רוצה לבחור ברומאים? באמת? - כן...‬
‫למה, מה דעתך?‬
‫- שאלה ההונים. - באמת?‬
‫אבל לא ידוע לנו כלום עליהם.‬
‫- אבל ברור לנו שאלה לא הרומאים, נכון? - אולי כן. למה לא?‬
‫את מתה על היסטוריה.‬
‫לא, לא בדברים כאלה. זה ספציפי מאוד.‬
‫אני גרועה בהיסטוריה. אני סומכת עלייך בעניין הזה.‬
‫תסמכי על תחושת הבטן. היא אמרה רומאים, נכון?‬
‫- כן... - טוב.‬
‫- לא ידוע לנו כלום על ההונים. - לא.‬
‫כדאי שנלך על זה.‬
‫- ללכת על הרומאים? - כן.‬
‫אני פשוט מנסה לחשוב אם היה משהו‬
‫לגבי הרומאים בסקוטלנד? היה משהו?‬
‫- שנת 84 לספירה? ידוע לך... - רגע, 84 לספירה, אז...‬
‫הרומאים היו לפני כן, לא?‬
‫- או אחרי זה? - לא יודעת.‬
‫- זה היה "לספירה"? - נראה לי שכן.‬
‫- אז הם קדמו לזה? - הרומאים היו לפנה"ס.‬
‫- באמת? - כן, בטוח,‬
‫כי הם קדמו לנצרות, נכון?‬
‫- לא יודעת. - בטוח שכן. תחשבי על זה.‬
‫למה הייתה להם אמונה משלהם, כאילו...‬
‫כל המיתולוגיה הרומית?‬
‫אולי ישו לא הגיע לשם.‬
‫- נראה שאלה ההונים. - באמת?‬
‫- כן. - שינינו תשובה?‬
‫לפנה"ס מתאים יותר לרומאים.‬
‫- מה את חושבת? - כן, נשמע לי הגיוני.‬
‫אם נראה לך שזה היה לפני ישו, זה נשמע לי הגיוני.‬
‫עדיין לא ברור לי מי הם ההונים, אז...‬
‫- פשוט תעשי את זה. - ההונים?‬
‫- כן. בסדר. - קדימה.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫טוב. הונים?‬
‫אלוהים. אני לא יודעת. זה מלחיץ כל כך.‬
‫כן?‬
‫כן. אני ממש עומדת להתמוטט. אין לי מושג.‬
‫- הגענו להחלטה הזו ביחד. - כן.‬
‫- זה בסדר. - טוב.‬
‫- אז את רוצה למשוך? - לא. לא רוצה.‬
‫- שאני אמשוך? - כן, תמשכי את.‬
‫- מה את חושבת? - לא יודעת.‬
‫- תשלפי. - כן.‬
‫את לא מצליחה.‬
‫- עדיין נוכל להתחרט. - כבר אי אפשר.‬
‫- אוי, לא. - לעזאזל.‬
‫אוי, לא.‬
‫זה בסדר. זה בסדר גמור.‬
‫זה בסדר גמור. זה בסדר.‬
‫הכול טוב.‬
‫המסכנות האלה.‬
‫ככה זה.‬
‫- אז זה היה קצר, מה? - כן.‬
‫- אוף. - זה בסדר.‬
‫טוב, נו...‬
‫ביי.‬
‫כמה זמן נשאר לנו?‬
‫- קאלה לונגה דה קתרינה. - פונדמנטה נובה.‬
‫- מעולה, גבר. - שיחקנו אותה. מכאן.‬
‫טוב. אז דונה דלה רוזה.‬
‫- דונטלה רוזה. - דלה רוזה.‬
‫טוב, הנה. זה קצת יותר מבטיח.‬
‫לא, זה לא זה.‬
‫- זו וילה ידועה או... - הנה!‬
‫- אה, לא. דונה. - פונטה דונה.‬
‫- דונה דלה רוזה. דונה דלה רוזה! - מצאת!‬
‫- יש! מעולה. - יש. תן חיבוק.‬
‫- כל הכבוד. איזה כיף. - טוב.‬
‫ועכשיו צריך...‬
‫בקומה השנייה.‬
‫צריך לעלות לקומה השנייה.‬
‫- שלום? - בוא נלך מסביב.‬
‫כניסה אחורית.‬
‫כן, טוב...‬
‫- יש פיגומים. אז... - זה מה שאני אומר.‬
‫טוב.‬
‫תציץ מעל החומה.‬
‫אפשר לרדת משם?‬
‫אני בהחלט לא קופץ למטה. רוצה לעלות לפה?‬
‫תראה, יש פה חבל. שחרר לי קצת.‬
‫בהחלט רואים שאתה עובד במשרד.‬
‫- קשרת חזק? - כן, כן.‬
‫יש פה ספסל.‬
‫- טוב. - נהדר.‬
‫יש חלון פתוח פה למעלה.‬
‫- באמת? - כן.‬
‫מצליח?‬
‫- הצלחנו. - מעולה.‬
‫נראה לי שאנחנו צריכים לטפס לחלון.‬
‫אבל איך?‬
‫הנה, תראה. מתאים בול.‬
‫- נייצב אותו מול זה. טוב? - זהירות.‬
‫- למעלה. ולהאריך אותו. זהירות על האצבעות. - בסדר.‬
‫ואז מה? לתלות אותו על זה?‬
‫- כן. בדיוק. כן. - אתה תחזיק בו. יש?‬
‫כן, תעלה.‬
‫עדיין מחזיק בו?‬
‫אתה מתחיל להרעיד אותו קצת.‬
‫ג'ימי.‬
‫- נראה טוב? - אתה תמות על זה, גבר.‬
‫אני לא בטוח כל כך.‬
‫- מסתדר? - כן.‬
‫כל הכבוד.‬
‫טוב, אין זמן להתפעל. יש לנו שמונה דקות.‬
‫אפשר להיתקע פה לנצח.‬
‫ה...‬
‫ההיסטוריה פה וכל זה, זה לא ייאמן.‬
‫אני יודע. פשוט...‬
‫תסתכל טוב טוב. בטח יש פה משהו.‬
‫לא.‬
‫אני מפחד לגעת בדברים פה.‬
‫- כן. - אתה מבין?‬
‫רגע.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫- תראה איזה גדול הוא, גבר. - אלוהים.‬
‫טוב, תשמע, אני פשוט אעשה את זה.‬
‫רק תיזהר. אל תפגע בו.‬
‫כי הוא שוכב בצמוד לזה, נכון? אז...‬
‫הנה, הוא זז טיפה.‬
‫תישאר שם, אחי.‬
‫הוא יוכל לנמנם לו שם.‬
‫נחש יפהפה, נכון? טוב, קדימה.‬
‫- לעזאזל. - על השולחן.‬
‫טוב, הנה זה בא.‬
‫זהו.‬
‫זה מתחיל.‬
‫בגבעות שבמרכז איטליה נערך פסטיבל פגאני.‬
‫זוהי חגיגה לכבודם של לוכדי הנחשים‬
‫וסוגדים בה לנחשים, כמו נחש הבריח הזה.‬
‫נחש זה יכול למחוץ אדם למוות בשניות ספורות.‬
‫תמורת 25,000 ליש"ט,‬
‫מהו אורך הנחש הזה?‬
‫- אלוהים. - גבר.‬
‫האם 185 ס"מ?‬
‫האם 220 ס"מ?‬
‫או 265 ס"מ?‬
‫טוב, אתה ואני...‬
‫- 190 בערך. - כן, זה בערך הגובה שלנו.‬
‫שנעיף בו עוד מבט?‬
‫רק לפי העין,‬
‫נראה לי שהוא קצר מאיתנו.‬
‫- אבל צריך לעשות את זה כמו שצריך. - אז קדימה.‬
‫רוצה להוציא אותו?‬
‫צריך לתפוס בו חזק, כי הוא...‬
‫השרירים שלו ברמה אחרת. לא בא לי לעצבן אותו.‬
‫אם תדגדג אותו, הוא יתעצבן.‬
‫צריך לעשות את זה בבת אחת.‬
‫בדיוק.‬
‫לא כדאי שתמשוך אותו משם.‬
‫אני לא מושך אותו.‬
‫- אבל צריך לתת לו... - הוא כבד. הוא כבד, גבר.‬
‫הוא כבד. הוא כבד. טוב.‬
‫- טוב. רגע. - הוא באמת כבד.‬
‫טוב, תשכיב אותו על הרצפה וניקח מהר את סרט המידה.‬
‫פשוט תן לו להתפתל ולהתמתח, ואז הוא...‬
‫הוא לא יתמתח.‬
‫אני מנסה למתוח אותו לאט.‬
‫תחזיק חזק. אני ארכיב משקפיים ואמדוד...‬
‫- תחזיק אותו שם. תמתח מסביבו. - רגע. שלא נחנוק אותו.‬
‫אני לא חונק אותו. הוא רוצה לחנוק אותנו.‬
‫אבל תצמיד את זה לראש שלו...‬
‫ג'ו. זה נחש, לעזאזל. כאילו...‬
‫- הוא מתחמק. בוא מסביב. - כן, רגע.‬
‫נמתח את זה עד לפה.‬
‫הוא באורך 185 ס"מ.‬
‫- בטוח? - נראה שאורכו 185.‬
‫רגע, הוא מתחמק.‬
‫- כן. - פשוט תצמיד לו את זה שם.‬
‫זה לא מה שדמיינתי כשהגעתי לוונציה.‬
‫אבל אתה לא מצמיד את זה לחוטם.‬
‫נכון שלא בא לך להתקרב ל...‬
‫אין לי בעיה להתקרב לחוטם שלו.‬
‫ממש ליד הקצה הבעייתי שלו.‬
‫טוב, הוא שוכב בשקט, אז תמהר.‬
‫- הגעת לחוטם? - כן, אני לידו.‬
‫הצמדתי לצד הזה.‬
‫אז אתה צריך בעצם לפתל...‬
‫אני מנסה, אבל הזנב פשוט בורח לי.‬
‫אני צריך להחזיק בזנב שלו. יופי, נחש טוב. נחש טוב.‬
‫אולי זו נקבה. נסה להרגיע אותו.‬
‫נסה להרגיע אותו.‬
‫פשוט תן לו לעשות מה שהוא רוצה.‬
‫עכשיו זה 220. נמדוד עוד פעם אחת.‬
‫אוי, לעזאזל.‬
‫קדימה. מהר, עד לזנב. עכשיו, כי הוא ככה. טוב, כמה יצא?‬
‫- עכשיו יצא לי 255. - תצמיד את זה ל...‬
‫אז אולי זה 255?‬
‫לא, אבל זה לא על... זה 185, 225 או 265.‬
‫טוב, ג'ו, פשוט תירגע. יש?‬
‫עכשיו יצא לי 246, אבל הוא בורח לי פה.‬
‫אנחנו חייבים לדייק.‬
‫לא יודע. עכשיו יצא לי 230 בערך.‬
‫זה קרוב יותר ל-225.‬
‫זה השתחרר לך קצת, לא?‬
‫טוב, תראה.‬
‫הנה, הוא נכנס.‬
‫הנה. רק תדאג שהוא לא ישחרר את הראש.‬
‫נחש טוב.‬
‫גבר, לא יודע. אני בעד 225.‬
‫אבל כשהתחלת להזיז את הסרט, התוצאה הלכה וגדלה.‬
‫אני חושב שזה 220, אבל...‬
‫אני באמת לא יודע.‬
‫זה 220 או 265.‬
‫טוב, גבר. תקשיב. לי יצא 252 ו-256.‬
‫- ככה נראה לי. - נכון.‬
‫יצא לנו הרבה יותר מ-185. אני הולך על 265.‬
‫- מקובל עליך? - כן.‬
‫- כדאי שנבחר ב-265. - זה... כן.‬
‫זה 265.‬
‫- כן. - טוב. תשמע, ניסינו.‬
‫- זה לא קל. - כן.‬
‫יש גבול למספר הפעמים שנמדוד נחש.‬
‫- בסדר? - ג', 265.‬
‫265.‬
‫תמורת 25,000 ליש"ט,‬
‫בחרתם בתשובה ג'.‬
‫תשובתכם...‬
‫תרגום כתוביות: מירן קראוס‬
‫בקרת כתוביות נעמי מאזוז‬