Odhajaš, angel moj.
Odhajaš stran.
Za tabo ostajata moja strta duša
in trpeče srce.
Odhajaš…
Posvinjal ga boš.
Nehaj že jokati.
Od tvoje ljubezni je ostal le nepozaben spomin.
-Oči, mami, kaj delamo tu? -Ojla.
-Prav… -Okrevanje je naporno.
Mogoče ga to prisili k počitku.
-Si dobro, oči? -Sem, ljubica. Hvala.
Zdaj ko sem pritegnil vašo pozornost, bi vam rad povedal nekaj o svojem botru.
José Luis je bil lenuh.
To pravim v pozitivnem smislu, botra. Prosim, ne zameri.
Življenje je užival brez naglice.
Celo sireno rešilca je spremenil, da je zvenela bolj takole…
Počasi, kakršen je bil sam. Zaradi počasnosti je lahko vzgojil otroke.
In več kot stokrat obiskal Acapulco.
-Obale dolgo nisem videl. -Tudi nas ni nikoli peljal.
Ker sem tudi sam zrl smrti v oči, premišljujem o botru
in o tem, da je bil odličen reševalec.
Umrl si med reševanjem življenj! Človek mora vedeti, kdaj se mora upokojiti.
Pravi borec mora vedeti, kdaj mora odnehati.
-Se bo tudi on upokojil? -Moral bi se.
To je razlog, da bi rad po operaciji srca
in bližnjem srečanju s smrtjo
nekaj oznanil.
Ne, ne…
-Vrnil sem se. -Kakšen človek!
Vračam se v rešilca.
V spomin na mojega lenega prijatelja.
-Sranje. -Bravo, oči!
Utihni, mulc.
PO DOKUMENTARCU FAMILIA DE MEDIANOCHE
Močan boš, Ramón.
Močan in mišičast. Mišičast ko hudič.
Ne vdaj se skušnjavi, Ramón.
Kako gre?
Ne tečeta z Lety zvečer?
Ja, vedno.
Ampak če imam le čas, tečem tudi zjutraj.
Hodim v telovadnico, dvigujem uteži, boksam.
Lahko greš z mano, če hočeš.
Lahko dviguješ uteži.
Zakaj ne izkoristiš prostega časa za tek? Moja debela rit je že utrujena.
Ne govori tako o sebi.
Res ne razumeš ali se norčuješ?
Ramón, vsi se enkrat dotaknemo dna.
Veš, kaj je pri tem dobro oziroma pomembno?
Ko se to zgodi, je edina pot navzgor.
Bog mi je pomagal. Zelo.
Hvaljen bodi, Gospod! Tudi tebi lahko pomaga. Samo če hočeš.
Saj si me že krstil, ne, oče? Kaj še hočeš? Pusti me pri miru.
To sem naredil za Lety.
-Neumen si, gotovo boš padel. -Ravnatelj je rekel, da mi moraš pomagati.
Meni gre v šoli zelo dobro. Pa me je doletela kazen.
To povej ravnatelju.
Množenja bi se moral naučiti že v drugem razredu, ne v sedmem.
Šele začel sem hoditi v sedmi razred. Pa iti moram.
Ne moreš. Če boš padel, ne bom dobila dodatnih točk.
-Delo me čaka, nimam časa za to. -Delo? Kakšno pa?
Skrivnost je, teh pa ne povem špeckahlam.
Nisem špeckahla.
Kdo je izdal ravnatelju, da bolničarka in učitelj telovadbe šmirata?
Vsaj ne lažem in ne razočaram mame.
Nisem lažnivec. No, včasih se zlažem.
Moje mame pa ne omenjaj.
Če mi poveš, kaj delaš, ti bom res pomagala.
-Ne boš izdala? -Prisežem.
Bolničar sem.
Bolničar?
Med potresom sem rešil nekaj ljudi.
POKAŽI MI
Botra me je prosila, da vskočim za to izmeno.
Kako mi bojo zaupali, če ne vozim?
-Daj no! Zadaj ni tako dolgočasno. -Poleg tega moraš vzeti zdravilo.
-Jaz bom. -Še vodo imam.
Mama mi je dovolila z vami, da bom pazil na očeta.
Potrpi, oči. Komaj si vstal z vozička.
Pomiri se, da te ne bo kap. Veš, kaj je rekel zdravnik.
-Zdravnik. -Tisti zdravnik, a?
-Všeč ti je, ne? -Raúl!
Vozi!
-Stavim, da je tvoj učitelj. -Dr. Raul!
Snemi ji masko!
Sem rekel, da jo bo premagala.
Ne pozabi, da sva v sorodu. Izogni se mojim težavam.
Nič več mastnih jedi in tacosov.
Dajmo, pametnjakovič!
Saj se hecate.
Pokončaj jo!
-Dajmo, lepotica. -Pusti jo!
Zakaj jo grabiš?
-Pusti ga! -Naj ustavijo predstavo!
Ne vmešavaj se!
-Sta videla? -Pomiri se, del predstave je.
-Res? -Ja.
-To se mi ne zdi del predstave. -V rešilca, hitro.
Kdo bo pomagal očetu pri ringu?
Kaj, hudiča, dela tam?
Spravi ga v rešilca, jaz grem po Ramóna!
-Zakaj si ga pustil? -Vozi!
-Očka! -Me lahko enkrat ubogaš? Noter!
Oprostite. Umaknite se, jebenti.
-Ne mahaj naokoli. -Težijo mi.
Pomiri se. Pomagaj fantu. Pomagaj fantu. Tam!
Umaknite se!
Kreteni!
Dovolite! Reševalka sem.
Reševalka sem. Ti lahko pomagam?
Ne boj se. Naj te kri ne prestraši.
To je antikoagulant.
Nimaš srčne bolezni ali česa podobnega?
-Zaradi dela ga jemljem. -Prav.
-Jemljem jih, da gledalce škropim s krvjo. -Ne premikaj glave. Miruj.
Masko ti moram sneti.
-Ni govora! Ne, ne! -Moram, sicer lahko izkrvaviš.
-Ne morem je sneti. -Prav, naj bo po tvojem.
Antikoagulanti? Jebenti!
Kaj vse naredijo za dobro predstavo!
Ampak to najbrž počnemo vsi.
Počnemo, kar mislimo, da je najbolje, v službi in zasebno.
Ko pa udrihajo po tebi, si moraš nadeti vesel obraz.
Ramón!
Miruj.
Pridi sem!
-Se ti vrti? -Zelo.
Si dobro? Pomagal ti bom gor.
Previdno.
Nosila!
Niže, čisto do konca! Položite jo gor.
-Trenutek! -Prosim, pomagajte prijatelju.
Hvala!
-Pomagajte mu. -Takoj.
-Ena, dve, tri! -Prosim.
Umakni se!
V redu je. Jo držite?
-Takoj pridem. -Krvavi, pomagajte mu.
Počakajte me!
-Pomirite se. -Klinčevi kreteni.
Prišli bomo pote. Kmalu.
Pomiri se. Ranjena je, jebenti.
Gremo. Kje je Julio?
-Julito! -Kje, hudiča, je Julio?
Stran moramo, takoj.
Čakajte!
-Počasi! -Skoči noter!
-Piko sem izgubil. -Kaj si izgubil?
-Našel sem jo! -Kaj, hudiča!
Hitro skoči noter!
Ximena Montemayo.
Takoj dol!
Kaj se ti je zgodilo? Kaj je vse to?
-Oprosti. -Je tvoje?
Oprosti.
Žal nam je. Nismo vedeli, da je vaša hči v rešilcu.
Moja hči pomaga vašemu sinu v šoli. Pa jo kvarite.
Gospa, najprej naj vam povem…
Take neumnosti se zgodijo, ko mati zapusti otroke.
Greva.
Ne oziraj se.
Glej, da tega ne ponoviš.
Kako nisi opazil, da si ugrabil otroka?
Tvoj sin jo je pritihotapil.
-Saj ni res. -Dala mi je sto pesov, da jo spravim gor.
-Kaj? -Tak bedak si.
Bi oropal banko, če bi Pika tako rekla?
Ravnatelja sem lepo prosila, da te ne izključi.
-Obljubil si, da boš priden. -Zdaj igraš mamo, Lety?
-Ti si me poslala, naj pazim nanj. -Ja, ne da se igraš s prijatelji.
Utihni, vedel si, pa si zamižal na eno oko.
-Vedel si? -Ramón!
-Pa se jeziš na Julia? -Videl si jo?
-Ti si odrasel, Ramón! -Ni samo on kriv.
-Odrasel si. -Nista za skupaj, bolje, da sta ločena!
Prav ima. Grem. Se vidimo.
ZAPRTO
Kaj bi jedla? Naročil bom.
Rada bi tiste tacose, o katerih sem ti pravila.
Tja pojdiva.
Delo imaš, jaz pa moram nazaj v bolnišnico.
Samo dve uri časa imava. Izkoristiva ju.
Torej bo tako? Dokler ne boš končal stažiranja,
jaz pa ne študija?
Kaj?
Dobiva se v bolnišnici in seksava.
Dobiva se pri tebi in seksava. Dobiva se…
Pri meni in uredim operacijo tvojega očeta.
-Oprosti, ne vem, zakaj sem to rekel. -V redu je.
-Zelo sem ti hvaležna za pomoč očetu. -Grdo sem se izrazil.
Ja, si.
Ne hodi, oprosti.
-Prehladno je. -Nehaj jamrati.
V redu si, nehaj.
-Vem… -K Mare sva prišla, ne?
Vem, ampak hočem biti lepa zanjo.
Lepa si.
Ženska je nadarjena.
Kakšne pesmi piše! Kot bi jih pisala zame.
Res?
Če je uspelo njej, bo tudi nama.
Zdaj si njena oboževalka, a? Kdo ti je povedal za Mare?
-No, zapoj pesem. -Najprej ti.
Spomnim se samo te: "Pozdravljam tvoje korake, ne grem pa po tvoji poti."
Všeč mi je.
Klinčevi Ramón. Jebi se, kreten!
-Se še ni vrnil domov? -Ne, naredil je enako kot Lety.
Razpizdil se je in šel. Pa otroci? Ne bo jim hudega. Super!
-Srček. -Jebeš ga.
-Ampak jaz nisem tak. -Vem.
Resno, Crisis, ne bom šel.
-Vem, da ne boš! -Zate, za…
Reči hočem, da ne bom odšel.
Če se bova odločila, da ga obdrživa… Če se boš ti odločila…
Ta trenutek še ni človek, samo zarodek. Ampak kakor želiš.
-Vedi, da… -Kaj se pa greš?
Tale se vriva!
Kakšen kreten!
-Super mama boš. -Pozornejša morava biti.
-Prav. -Vrivajo se, ker nisva pozorna.
-Naslednji! -Mare, iti moraš.
Prav.
Selfi?
Hvala!
Konec je.
Ne, jebenti. Daj no. Celo večnost čakava.
-Ne morem pomagati. -Ne moreva noter?
Ne moreš pomagati? Kdo pa lahko?
-Kaj pa naj naredim? -Kako to misliš?
-Reci ji, naj nam sama to pove. -Ne delaš tu z razlogom?
Ne dovoli, da vidimo Mare.
Prišla sem k Mare in ne grem, dokler je ne vidim.
-Res. -Šla je.
O ne!
Tega ne morem več nositi.
Si me zato rešila?
Da me boš zadušila z masko žirafe?
Ne. Oprosti, ker si nisem izmislila boljšega darila za igralko.
Pri tem se ne moreš zadušiti.
"Joga za hitro okrevanje."
-Nisi dobro premislil, a? -Ne, to je za potem, ko boš okrevala.
Nisem tako mislil.
Povedala bom travmatologu.
-Ne sekiraj se. -Je že v redu.
Zadnje čase mi ni do sarkazma.
-Ne sekiraj se. -Ne bodi prestroga do sebe.
Včasih se ne obrne na bolje. Mučno je ves čas iskati svetlo plat.
V redu je, če se vdaš. Za nekaj časa.
Tega še ne zmorem. Saj ni lahko.
Ne vesta, kako pogrešam tek. Sprostil me je.
S tekom sem začela dan.
Drži se!
-Zakaj? -Drži se! Ker bomo tekli. Dajmo!
Ja, vem, vem, da zmoreš.
Dva proti enemu, ni bilo pošteno.
Greva.
Super.
Dajmo, blondinka.
V tvojih očeh vidim, da prihajajo boljši časi.
Ta pogled ne laže, v njem so sanje.
Šepeta mi, ne bom lagal.
Zate bi umrl in pripravljen sem na to, kar pride.
Kako ti pride na misel spreminjat' usodo?
Prihodnost je negotova, ne ugibam, kaj bo.
Sprememba je sprožila nenaden kaos.
Ne verjamem v znamenja in krojim svojo pot.
Glej, kje sva zdaj, kje sva.
Kaj bova, če zaserjeva?
Glej, kje sva zdaj, rada bi šla. Ogenj ne odpušča in hočem stran.
Vedno bom ob tebi, požrl sem ponos. Ni pošasti, ki bi me premagala.
Vem, kaj bom rekel tistemu, ki ga še ni:
Nastal si ob najboljših pesmih.
Glej, kje sva zdaj, kje sva.
Kaj bova, če zaserjeva?
Glej, kje sva zdaj, rada bi šla.
Ogenj ne odpušča in hočem stran.
Ljubim te! Zelo!
Kratek postanek, prav?
EKOLOŠKI REZERVAT ZAVETIŠČE ZA AKSOLOTLE
-Kaj delava tu? -Mi pomagaš?
-Mi res ne boš povedal? -Potrpi, Tamayo. Pomagaj mi.
-Bernardo! -Kako si?
-Dobro. -Poncho, Marigaby.
-Me veseli. -Enako.
Tako… Previdno.
Čakaj, še eno dobiš.
Živjo!
Glej! Pridi.
To je Pixie. Moj najljubši.
Glej, kako se mi smeji.
Ne domišljaj si preveč, vsem se smeji.
Kot ti?
-Kot jaz? -Zato te na faksu kličejo šarmer.
-Mene? Moje vedenje je brezhibno. -Seveda!
Ne, ne, stoj. Zelo občutljivi so.
-Kot ti? -Spet?
-Taki so kot ti. Lepo. -Ja, kot jaz.
-Ej! -Kaj bi rad?
Vse vemo. Hočem fotke, posnetke, kri, kosti. Ne delaj se neumnega.
Dovolj. Dajmo, stran.
-Ampak rekla si… -Kaj si jim rekla?
Pomiri se, prav?
-Ej, kaj se greš? -Pika je jezna!
Majhna je, ampak ostra.
-Dojemi že! -Kaj pa?
Zdaj sva največji faci, tepec.
Tvoja mama ne dovoli, da se družiš z mano.
Veliko lahko zasluživa. Tvoj rešilec je rudnik zlata.
Ni moj.
Prav imaš. Najin je.
Če si za, bom poskrbela, da narediš vse predmete.
Ne boš več imel težav.
Si za ali ne?
Za sem.
Prihajam od nikoder, s tistih gora.
Prihajam iz dežele trave in koke.
To si misliš, ko me pogledaš. Ni tako?
Ko slišiš moj naglas, se zmrduješ. Kolumbijka sem, Kolumbijka nisem.
Vse tihotapce spustijo mimo,
meni pa rečejo: Pregledati te moram, sori, miška.
Prihajam iz glasbene dežele, bogate dežele.
Ni mi treba teptati ljudi. Če moji ljudje jokajo, že nisem zmagala.
Ker me nisi ubil, živijo tudi moje pesmi. Nič mi ne moreš, mehiški gnoj.
-Mare je tu. -To je Mare.
Kaj?
Mare Advertencia Lírika!
To je bilo zelo dobro.
Čestitam, noro!
-Te lahko objamem? -Jasno!
Imaš telefon?
Oprosti!
Iti moram, ampak tole mi je bilo všeč. Še bi te rada slišala.
Dobre stvari imaš. Jutri grem snemat v Los Angeles.
-Če bosta tam, me poiščita. -Bova.
Darilo.
-Mare, iti moramo. -Poiščita me.
Najlepša hvala, Mare.
Se lahko slikam s tabo, Mare?
Poglejva.
Los Angeles, srček!
O bog!
Še več bazenov bi radi postavili.
-Pa zelenjavni vrt in kompostnik. -Noro.
-Si to sam naredil? -Predvsem Poncho in še dva.
Pomagal sem s prihranki.
Zakaj?
Hotel sem iti na veterino, pa bi jih doma kap.
-Pa ja, veterinar. -Ja.
-Je to hec? -Ne.
Zakaj potem študiraš medicino?
Saj bi se lahko pogovoril s starši. Ti odločaš o tem.
Ja, ampak…
Kako ti uspe?
Pri Nallely sva bila…
Pomislil sem, da je komaj preživela.
To je klinc. Nimam želodca za to.
Ne vem.
Ja…
V vsem tem času nisem mogla rešiti
le enega bolnika.
Tega ni dolgo.
Med požarom je bilo.
Zdaj sta njegova žena in otrok sama.
To je klinc.
Te živalce tu so ogrožene.
Pomagamo jim, da se laže razmnožujejo.
In jih spet spustimo.
Pol jih ne preživi.
Ker je okolje uničeno.
Ampak je vredno poskusiti.
Tamayo.
Odlična si. V svoji družini sem videl.
Potrebujemo več zdravnikov, kot si ti, in manj takih, kot so oni.
Saj niso previsoko postavili meril. Vsi so zvezde plastične kirurgije.
Tudi to je res.
-Čez pet minut se vrnem in lahko greva. -Prav.
To je pravi kot.
Meri 90 stopinj.
Tako kot vogal. To pa je ostri kot.
Tale. Če pogledaš…
-Julito, poslušaš? -Ja, ja, ja.
Kaj piše tu?
Topi kot.
Prav.
JULITO = BUTEC
Pa tale?
Pravi kot?
Nisi neumen.
Slep si.
Pixieja sem skoraj vzela s sabo.
Ne!
Ne, ampak resno…
Hvala!
Za kaj?
Ker si tu.
In sprašuješ.
O, fant.
Če jaz ne mislim na Raúla, tudi vam ni treba.
Iti moram, čeprav nerada.
Hvala.
Ej!
Super se mi zdi, da si tako navdušen nad reševanjem živali.
Adijo!
Zakaj ne kupiš novega?
Na spletu so dobra kolesa.
Ne bom kupil nečesa, kar že imam.
Kolo je Marcusovo, ne?
Sploh ga ne vozi.
Kje je Marcus? Nikoli ga ni, ko ga rabim.
Svoje življenje ima.
No…
Ostani.
Ramón…
Prišla sem se pomenit.
Ne grem več živet k tebi in tistemu duhovniku.
Ni mi všeč, da si sam.
Ne skrbi, spremenil sem se.
Glej…
Nočem umreti, Lety. Hočem živeti.
Rad imam svoje otroke.
In tebe.
Vsak dan.
Tudi če zdaj hodim v cerkev?
Tudi če zdaj hodiš v cerkev.
Pokaži.
To lahko dava ven. Ni pravi.
ZBIRNI CENTER
Gospa Mandy, odeje vam bom prinesla pozneje.
Živjo!
Kaj bo dobrega, zdravnica? Kako je bilo?
Ti pomagam?
Tisto mi podaj.
Kaj je to?
Crisisino je.
Jebenti, Mare je!
-Seveda. -Vsi njeni albumi! Koliko je to stalo?
Dobila jih je v dar.
-Od koga? -Kaj misliš? Od Mare.
-Zajebavaš. -Ja!
-Je zdaj tvoja prijateljica? -S Crisis sva šla na dogodek.
Slišala jo je rapati.
-Drugega ji ni preostalo. -Carsko!
V Los Angeles naju je povabila.
Zakaj?
Da bi snemala.
Pa si tako miren! Kaj bosta naredila?
Že od nekdaj sem reševalec.
Včasih se mi zdi, da bom to vedno počel. Kaj, če sem dober še v čem?
Rad bi si ustvaril življenje drugje.
S Crisis.
Mi trije.
In kako kaže?
Pokaži.
-Rada bi odšla, ne? -Seveda bi rada šla.
To si želi že dolgo.
Pa ti?
Z Ramónom je konec. Julito pa je najrajši v rešilcu.
Lahko bi počel, kar hoče, pa je vedno tu.
Nočem, da je tak kot jaz.
Ti pa se še šolaš. Odlična si, zdravnica.
Edini tepec tu sem jaz.
Čakaj malo.
Klinc je, da nas nihče ni vprašal, ali to hočemo.
Ob tebi sem. V tem dreku sva skupaj.
Dreku?
-Chango. Objemi me, tepec. -Pripravljena?
-Pozno je. -Tvoj sin je kriv.
-Carmen, si prejela opozorilo policije? -Sem, lahko je nevarno.
Lahko ugotoviš, ali smo najbližji rešilec?
Trenutek.
Si prepričan, Ramón?
Ja, Ramón, najbližji ste.
-Sireno. -Ramón.
Sireno!
Kaj se je zgodilo?
Trgovino sta tik pred zaprtjem napadla najstnika, da bi jo oropala.
Zaposleni je pritisnil na gumb za pomoč. Prišli so varnostniki in začeli streljati.
Ženska je ranjena.
-Kdaj? -Pred pol ure, mogoče več.
Z roparjema smo se pogodili, da jo smeta reševalca odpeljati.
Vzemiva nosila in hartmannovo raztopino.
Ne, noter boš šla s policistom, preoblečenim v reševalca.
Pa zna poskrbeti za ranjenca.
Nekoga so ustrelili, lahko bi še koga.
Kaj, če ugotovijo, da eden ni reševalec?
Prav, spravita jo ven.
-Z Marcusom greva, ti je ne moreš nositi. -Ne. Marcus še ni oskrbel strelne rane.
Nočem junakov.
-Ne skrbite, prost dan imajo. -Nekdo gre noter. Mirujte.
Obljubi, da boš miren. Jaz bom opravila težje delo.
-Sta? -Sva.
Odpri.
Zapri. Hitro!
Pojdita. Hitro!
-Ne naredita kakšne pizdarije. -Saj ne ropava midva draguljarne.
Prišla sva pomagat, kot sta prosila.
Si dobro, punca?
V bolnišnico mora, sicer bo umrla.
Ne, ne, čakajta.
Če boste odšli, bojo policisti vdrli noter.
To ni film. Nisi slišal, da bo umrla?
-Bi jo rad imel na vesti? -Utihni!
To je sranje.
Če bo umrla, bo vsega konec.
Zate in za druge.
Vsi bi radi prišli ven živi, ne?
Klinčeva idiota.
Nekaj draguljev ni vrednih več kot človek.
Naše delo ne bi smelo biti tako tvegano.
Ostani pri zavesti.
-Kako gre? -Živjo, Marcus!
-Po radiu smo slišali. Kaj se dogaja? -Čakamo. Sranje je. Nič ne povejo.
Čez pet minut pride taktična enota.
Poglejmo.
-Načelnik. -Ne smete naprej.
Načelnik, notri sta moj oče in sestra. Spustite me, rad bi govoril z njim.
-Ven jo moramo spraviti. -Ne, ne, jebenti.
Tu jo bosta pozdravila. Nihče ne gre ven.
-Preveč si živčna. Ne veš, kaj govoriš. -Utihni!
Prevedla Lorena Dobrila