Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЗАСНОВАНО НА РЕАЛЬНИХ ПОДІЯХ
До мене більше не можна.
Ерманно повертається. Він мене поб'є.
Елено, йди до Марцелли.
Я їй дзвонила. Вона не бере слухавку.
Спробуймо ще раз.
Тобі треба йти.
-Я тебе не покину. -Я ж сказала: «Йди»!
Залишайся позаду.
Елено…
Залазь.
Я краще пішки.
Віддай нам дитину.
Припини!
Чудово! Молодець!
Так, але дайте мені кілька секунд.
Чудова робота!
-Ми зупинилися. Очистіть територію. -Добре.
1 ЛИСТОПАДА 1978 РОКУ
Прошу усіх відійти.
Давайте, прошу відійти.
Прошу, відійдіть.
-Як називається фільм? -«Рим без милосердя».
Обожнюю цю актрису! Хто ще працює над фільмом?
Я, пані. Хто ще може над ним працювати? Давайте, прошу.
Обережно.
Гаразд.
НОВИЙ ОЛІМП
…це погано. Відкидаєш їх на друшляк,
а потім додаєш жменьку солі.
І… коли накладеш усі шари зверху,
поклади на нього гарну тарілку…
Господи, я ненавиджу політику.
Ми чуємо одне й те ж місяцями.
…деякі демонстрації протесту…
Так краще?
Цей теж базікає про політику. Він завжди говорить.
Боже, я його терпіти не можу.
Зачекай.
Фільм почався десять хвилин тому.
Але перші 10 хвилин зможете подивитись на наступному сеансі.
Я зараз піду, дякую.
Тож, як я вже казала, баклажани насправді треба потомити.
Коли уся волога вийде, вони готові.
Що?
-Ти що не ревнуєш? -Не дуже.
Шкода.
Я вступаю до універу на архітектуру.
-Тебе не візьмуть. -Побачиш.
У зоопарк тебе, звісно, примуть.
І повертаються лелеки у політ,
швидкі, витягнуті ноги, довгі дзьоби, щоб кинути виклик бурі…
Гарні рядки, правда?
Прекрасні й глибокі.
Припини! Ні, припини! Ні!
Здавайся!
Я перемогла!
Я здаюся. Ти виграла. Ти чемпіонка.
Я перемогла!
Я перемогла! Я перемогла.
Гаразд.
-Тебе візьмуть в армію? -Авжеж.
-Поїдеш далеко? -Так чи інакше, я це зроблю.
Нізащо, ти нікуди не поїдеш.
Не геройствуй, тебе не візьмуть.
Чому б їм не взяти мене?
Знаєш, розумних залишають вдома.
Так, а дурні підуть воювати, еге ж?
Я не хочу, щоб ти мене дражнив, знаєш?
Що ж…
-Я маю тобі дещо сказати. -Я не хочу чути.
Хочеш зі мною покурити?
У коридорі.
Ні, дякую.
-Слухай… -Що ти даси мені завтра?
Це таємниця.
Я не хочу солодощів, які відразу з'їм і забуду.
Я хочу щось довговічне. Майже таке, як ми з тобою.
Багато років.
Поцілуй мене.
Коли ти тримаєш мене в обіймах, я нічого не боюся,
навіть війни.
Тож будь поруч зі мною.
Але я не побачив кінця.
Я бачив лише перші 10 хвилин.
-Я подивився до кінця. -Так, ти дивився у вбиральні.
Ні, я був у театрі.
Ти дивився на людей поруч.
Він новенький.
-Який гарний! -Зачекай.
-Вчорашній був привабливіший. -Який? Блондин?
У жодному разі. Він був незграбний.
Він з тих, хто каже: «Ні, дякую, я не курю».
Він думає, що крутий, але хоче справити враження.
Ага.
Хочеш закурити?
Дякую.
Я тебе вже десь бачив. Може, тут. Ти часто приходиш?
Ні, сьогодні вперше.
Справді?
Я потрапив сюди випадково.
Ти часто тут буваєш?
Іноді, коли хочу подивитися хороший фільм.
Підеш зі мною?
Зачекай, будь ласка.
Що?
Не тут.
Тоді чому ти зайшов?
Побути з тобою наодинці.
Але ти збуджений.
Дуже.
Але тут не можна.
Я Енеа. Як тебе звати?
-П'єтро. -П'єтро. Гарне ім'я.
Чесно, мені не хочеться. Не тут.
А де?
Я не знаю.
Я не подобаюся?
Ні…
Ти мені дуже подобаєшся, тому ідея робити це тут…
У тебе серце калатає.
Ти здурів?
Вибач.
ТУАЛЕТИ
Побачимося тут завтра?
Авжеж.
Бувай, Тітті.
Сьогодні був зворушливий фільм, так?
-Чому? -Ви усі виходите із замріяними обличчями.
Фільм був дуже добрий.
-Ти навіть не додивився до кінця. -Подивлюся завтра.
Завтра його не буде.
Ми щодня змінюємо фільми, ти маєш знати.
Звісно, сьогодні був кращий, ніж минулого тижня.
Без сумніву.
-Ти ще працюєш у кіно? -Маю кілька концертів.
Я досі вчуся, іноді волонтерю на зйомках.
Справді?
Як пощастило, добре тобі. Я б хотіла зніматися в кіно.
Я хотіла бути актрисою.
Якщо зніматимеш власний фільм, покличеш Тітті?
Я б хотів.
-До завтра. -Гей, люди.
Заспокойся. Ти сьогодні дуже балакуча.
Замовкни.
Треба бути таким балакучим, як вони.
Бувай, Тітті.
Ти закінчив з бухгалтерією?
Давай тоді. Йди геть.
Тату?
Вибач, я запізнився.
Ну що? Як фільм?
-Добрий. Дуже… -Романтичний.
Тобі б сподобався.
Підтверджую. Я скоро піду.
Нове серце.
Тепер треба подивитися, як воно реагує на старе тіло.
Не перебільшуй. Лише один клапан.
Проста процедура.
Так кажуть.
Я знаю.
Я ж не ботаніку вивчаю.
Точно.
Вибачте, лікарю.
Добрий вечір.
Ми на кухні.
Гадаю, я скоро буду спати в тебе.
Що сталося?
Божевільна Кетрін погрожує зібрати речі і повернутися сюди.
Це і її дім. У неї чоловік зануда.
Але такий гарячий.
Вечір добрий, Карло.
Цього разу мені дуже сподобалося.
Мені теж.
Отже, це правда, ти не збрехав.
Ви двоє справді нічого не робили?
Він не з тих.
Він ніяковіє, незграбний.
Думаю, у нього це вперше.
Так, але він пішов за тобою до вбиральні.
Він був збуджений, але не зміг.
Якщо так… він більше не з'явиться.
Алісо, він сказав: «Побачимося тут завтра».
-Я майже певен, що він прийде. -Майже.
Це «майже» — усе, що я маю.
Я тільки про нього й думаю.
Треба знайти інше місце, він не робитиме цього у вбиральні.
Хіба можна його звинувачувати, любий?
Ой.
Пам'ятай, що завтра у нас заняття цілий день.
Скажу, що хворий.
Якщо так продовжуватимеш, тебе виженуть.
Більше того, тимчасове волонтерство на знімальному майданчику — це добре,
але ти робиш так надто часто.
Мене не виженуть, я надто талановитий.
Якби у мене була твоя впевненість, я б змінила своє життя.
Я теж, з таким тілом і такою дупою.
Ти… брудна шовіністична свиня.
-Переночуй тут. -Ой.
Ми ще не закінчили, а ти вже говорив про нього.
Ні, дякую. Ти десь в іншому місці.
Що я буду робити всю ніч без тебе?
Думай про нього і мастурбуй.
Припини.
Аделю, ти маєш мене послухати.
Не передзвонюй йому, не нав’язуйся.
Коли йдеться про кохання, треба грати важкодоступну.
Ні, ти маєш робити те, що й я.
Коли вони закохуються, я зникаю.
І вони завжди повертаються з гарним подарунком.
Так. Зачекай секунду.
Можна зайти подивитися, чи хтось на мене чекає?
Тільки тому, що я поспішаю.
-Твого кавалера тут немає. -Чому? Ти хоч знаєш, хто він?
Аделю, я тобі передзвоню.
Найгарячіший хлопець з учора.
Я десятиліттями не бачила такого.
Ми навіть не йшли разом.
І що? У мене є радар.
Я усе помічаю.
Хай там як, можеш зайти.
Бо це ти, і ти працюєш у кіно.
-Дякую. -Впусти його.
-Вітаю -Випий ще. Сюди, на мене.
П'яниця.
-За твоє здоров'я! -І твоє!
Мені це дуже потрібно, зважаючи на усі хвороби!
-Тримаю пальці. -Бувай!
Бувай, Б'янкофіо!
-Бувайте, лялечки! Бувайте! -Бувай!
Ой, красуне моя, прощавай Армія йде
-Що ти шукаєш? -Просто дихаю свіжим повітрям.
-Я не проститутка. -Пора вже.
Гей!
-Як пройшло з тим красуньчиком? -Добре трахається?
-Ми не трахалися. -Ага…
Авжеж.
А що ви там робили? Він зарано кінчив?
Тобі не зрозуміти.
Ми говорили.
-Тут туалет, а не вітальня. -Це стосується всіх нас.
Я ходжу туди лише трахатися. Присягаюся.
Дивіться, хто повернувся.
Привіт.
-Де ти був? -Я був зайнятий.
-Чому ти тут? -Спробуй вгадати.
Не зважай. Що сталося з Че?
Ти його вже вбив?
Ми періодично бачимося. Наша клята справа.
Так. Фідель Кастро і Че Гевара. Боже мій…
Енеа, нам треба поговорити.
Молотов!
-Можна дещо запитати? -Що?
Скільки членів ти спробував у армії?
Багато, забагато. Життя не вистачить, щоб побачити їх усіх.
-Навіть якщо проживеш 100 років. -І я тебе люблю.
Ти йдеш на протест завтра?
-Я не можу, Молотов. У мене заняття. -Це що причина?
Що сталося з Че?
Ми посварилися.
Я не хотів казати перед тими сучками.
Він — постійний біль у дупі.
Не пробачив, що я пішов на військову службу.
Думає, що подобається мені тому, що схожий на Че.
Злиться, що я не вчу, як робити «Молотова»,
і каже, що я став реакціонером.
Ну, Че завжди був не при собі.
Привіт.
-Привіт. -Він мій друг. Він вже йде.
Привіт, я Ернесто.
П'єтро.
Але усі кличуть мене «Молотов», бо усі, кого я торкаюся, запалюються.
-Гаразд, можеш іти. -Розслабся! Я не збирався його красти.
Ти не знаєш, що втрачаєш.
Він завжди перебільшує.
Але він безпечний.
Іноді він навіть добрий.
Я прийшов до тебе сьогодні. Але у мене обмаль часу.
Я думав, що ти не хочеш бути тут.
Ні.
Не так, як учора.
У мене є місце, де ми можемо побути самі.
Де?
У будинку бабусі моєї подруги. Там ніхто не живе.
Не знаю, чи у моєї подруги є ключі.
-Ти маєш їй подзвонити? -Ні, вона на заняттях.
Ми одногрупники.
Я можу зайти до неї. Побачимося за годину?
Не знаю.
Ти просив зустрітися тут.
-Я знаю, просто… -Ну, якщо ти не певен…
Якщо ми не певні…
можемо піти на піцу. Ми не мусимо нічого робити.
Ось адреса.
Думаю, я лишуся дивитися фільм.
Ти приніс карту?
«Бо час і простір не розділять нас».
А якщо твоя подруга не знайде ключі?
Тоді поїмо піцу. Ти згоден?
Так.
Гаразд, візьму свою «Веспу». Дивись фільм. Він гарний.
-Ти його бачив? -Ні, але якщо Тітті каже, я їй вірю.
Хто така Тітті?
Касирка.
БО ЧАС І ПРОСТІР НЕ РОЗДІЛЯТЬ НАС
НОВИЙ ОЛІМП
-Привіт. -Привіт.
Твоїй подрузі пощастило.
Вона не казала, що у її бабусі такий будинок.
Погляньмо, що там.
Енеа, дивись.
Чекай.
Ти не хочеш?
Ні, просто…
Перший раз, чи не так?
Може, замовимо піцу?
Я про це думаю.
Хочеш, я навчу тебе, як…
Чекай.
Вибач, я надто збуджений.
Усе гаразд.
Це бабуся твоєї подруги у молодості.
Я знайшов алкоголь.
Бабусин алкоголь?
Я пам'ятаю, де вперше тебе побачив.
Кілька днів тому знімали фільм.
Я підійшов ближче.
І коли сцену зняли, ти зрушив барикаду.
Ми переглянулися, пам'ятаєш?
Ні, не пам'ятаю.
Я не звертаю уваги на перехожих.
Вони мене нервують. Я стежу, щоб вони не наближалися.
Я не працюю, а вчуся.
Я теж вчуся. Я студент факультету кіно.
На останньому курсі, як режисер.
Я студент-медик.
Круто.
Багато років вчитися.
Лікар.
Я люблю лікарів.
Якщо подумати, я відчуваю невеликий дискомфорт ось тут, лікарю.
І ще один тут.
А тут?
З вами мені вже краще.
Ти живеш з батьками?
Так.
-Ти? -З татом.
Я приїхав з мамою, їй потрібна була операція.
Усе пройшло добре. Її випишуть за кілька днів.
Де ти живеш?
У Марке.
-Ви потанцюєте зі мною? -Ні, я не вмію.
Давай. Мені що танцювати самому?
Гаразд.
Але я не вмію.
Повторюй за мною.
Ти ще голодний?
Ні.
Я — так.
Знаєш, хто тут вперше зустрівся?
Двоє людей, які й гадки не мали, як покохають одне одного.
Я знаю цю історію.
Ти ж казав, що не пам'ятаєш.
Не знаю, чому я так сказав.
Певно, щоб захистити себе.
Від чого?
Коли я тебе знову побачу?
Зустріньмося у «Новому Олімпі» опівдні.
Не знаю, коли зможу. Якщо запізнюся, подивишся фільм.
Ти теж подивись, якщо я спізнюся.
Дурний. Ходімо, я відведу тебе на зупинку.
Не треба. Площа Венеції за рогом. Я сам пройдуся.
Йди.
-Прошу, Енеа. -Не переслідуй мене.
Я не піду з тобою, добре?
-Тітті, привіт. -Привіт. Ти не сам. Щось новеньке.
-Він йде зі мною на протест. -Не слухай її. Давай квиток.
Сьогоднішній фільм вартий квитка і не тільки. Я плачу.
Протест важливіший.
Енеа, він тут, на площі Венеції. Десять хвилин пішки.
Ти маєш прийти. Ти не можеш просто займатися своїми справами, розумієш?
-Вибач. -Без проблем.
Попроси його піти з тобою.
-Він тут? -Він дивиться фільм.
Ховається під кріслом, щоб його не бачили.
Дуже сором'язливий.
Йди, бери його й ходімо. Нарешті з ним зустрінуся.
Ні, це моя справа.
На наступному протесті я виступлю з промовою, добре?
Добре! Вітаю!
Ти ще один слуга влади!
Чим більше ти стаєш педиком, тим більше схожий на фашиста!
Пішов ти, Енеа!
Боже, яка агресивна.
Твоя колишня?
Навіть більше.
Видно, що вона віддана активістка.
Він прийшов у бар на півгодини раніше.
Він чекав на тебе. Якщо ти розумієш, про що я…
Чекай.
«Новий Олімп».
Секунду, будь ласка.
Не переставай приходити сюди, бо ви закохалися.
-Ми можемо вернутися і подивитися фільм. -Так…
Будете робити власні фільми вдома. О 17:00, 20:00 і о 22:30.
Так.
Ні, «Пекло в місті» сьогодні. Будь ласка.
Гей, ти не розумієш. Закрий рота.
-Привіт. -Привіт.
Вибач, я не зміг прийти раніше.
Не хвилюйся.
Ця хороша.
Дивись, яка гарна!
Так, ти, йди сюди!
У мене більше немає ключа.
Що ти робиш?
Я відчуваю твій запах.
Я пропустив.
Я забронював столик у ресторані.
Хочу подивитися на тебе за келихом вина.
Наче двоє звичайних людей за столиком.
Мені треба спершу зайти до клініки. Я маю поговорити з лікарем.
Повернуся за годину щонайбільше.
Ти міг прийти після того.
Хотів сказати тобі особисто.
Можна піти з тобою?
Ні, я не хочу, щоб ти чекав надворі сам.
Я подивлюся першу частину фільму.
Побачимося за годину в барі на площі, гаразд?
Після закінчення першої частини.
Коридор лише для куріння.
-Чого ти хочеш? -Хлопці!
-Йди до біса, ти завжди до мене лізеш. -Обережно. Він поранений!
Тітті пустила його. Надворі божевілля. Перекис водню, подбай про це.
-Принсіпі, рухайся! До раковини! -Що? Пий. Помиємо йому обличчя.
-Ні. Використаємо перекис. -Візьми.
Хлопці! Там божевілля. Поліція всюди!
П'єтро.
-Що вони з ним зробили? -Молотов, мені треба йти.
-Чекай, прошу. -Ні, не можу, вибач.
-Ні, не йди, будь ласка! -Розслабся.
Вони зачиняють двері!
-Вони не зачиняються! -Тітті, випусти мене!
Ні! Вам сюди не можна!
Вам сюди не можна!
Зупиніть фільм!
-Увімкніть світло! -Тримайтеся коло мене!
Увімкніть світло!
Тітті, я маю знайти вихід.
Так, чекай тут. Тримайся поруч.
-Не рухайтеся. -Будемо чинити опір!
Ні, він тут працює! Він працює зі мною!
Який сором!
-Не чіпайте їх! -Поліція!
Владу — робітникам!
ВЛАДУ — РОБІТНИКАМ
Відпустіть!
Тітті, будь ласка. Він чекає на мене.
Другі двері праворуч.
Аварійний вихід. Можеш взяти. Зрозумів? Йди.
Зачини двері! Закрий, щоб ніхто не зайшов. Вперед!
Тітті.
Доброго ранку!
-Як справи? -Ми вже годину чекаємо на тебе.
Тим часом я переписала сцену, як ти просив.
Люди, режисер прийшов.
-Доброго ранку. -Доброго.
-Ти на цьому дивані. Ти — на іншому. -Гаразд.
У вас щойно був секс. Ви дуже втомилися.
Ви спітніли. Я хочу чути, як ви дихаєте.
Тоді репліка.
-Ти досі голодний? -Ні.
Тут можеш просто зробити жест.
Не кажучи ні слова. Ми розберемося.
-Гаразд. -Так.
А тепер встань і відійди від екрану.
Пам'ятаєш сцену, де ви їсте й розмовляєте на терасі?
-Так. -Бери банку і повертайся в кімнату.
Я б хотів відрепетирувати сцену, де ти сидиш на ньому.
Ось так.
Що скажеш?
Ідея з варенням дуже гарна, цікава.
Проблема в тому, що у нас є лише чотири банки.
Скільки варення я маю з'їсти?
Отже, тепер проблема у варенні?
Ні, але…
-У тебе проблеми з варенням? -Жодних проблем. Я актор.
Тоді грай. Я покажу, що робити.
Береш варення пальцями і повільно підносиш його до рота.
«Неможливе кохання — те, яке триває вічно».
Де ти таке прочитала?
Я не пам'ятаю. Але я десь таке чула.
-Я теж. -Джуліє, знаєш…
Якби той фільм не заборонили і дозволили, ніхто б його не дивився.
-Якби не звинувачення в непристойності… -Сигарету?
…він не став би сенсацією.
-Лише кілька поцілунків. -Там були не лише кілька поцілунків.
Вони зробили більше.
Франческо, ти опустив очі, коли вони цілувалися.
Не люблю дивитися, як чоловіки цілуються.
Мені сподобалося. Під кінець я навіть розплакалася.
Припини, це зворушливо. Вони зустрічаються, закохуються
і, може, більше не побачаться.
Та ну, фільм без кінця.
Що мені, в біса, робити, уявляти? Годі.
Ідеальне кохання.
Те, яке ніколи не забудеш. Воно не зникає з часом.
Що ми повинні з нього навчитися?
Не знаю, чи є якийсь урок. Але… він змушує думати, так?
П'єтро, що ти думаєш?
Мені дуже сподобався.
Я подивлюся, чи наш столик готовий.
Ти досі думаєш про фільм?
-Ні, чому? -Ти весь вечір був дивний.
Справа не у фільмі.
Якось ти сказав мені,
що постраждав під час протесту в Римі.
Так. Я зламав руку. То й що?
Не знаю, може, фільм тобі нагадав про той час.
Чому? У фільмі ніхто не постраждав.
Може, у тебе ностальгія.
Про що?
Ти був веселий до фільму.
А за вечерею ти не сказав ні слова.
Мені не сподобалася дискусія.
Усі те дурне безгляздя.
Про що ми мали говорити? Про політику?
Така пристрасть захоплює.
-Хочеш знати, про що я думав? -Що?
Звідки я міг знати, що з ним так погано закінчиться?
Ми, по суті, нічого не зробили.
Яке розчарування.
Кар'єрист.
Він просто хотів трахнути режисера, про якого усі говорять.
Щойно я це зрозумів, пішов.
І побіг до мене, щоб я втішила.
-Вони хочуть мене лише тому, що я відомий. -Яке тобі діло?
Енеа чи Енеа Монте — одна й та ж людина.
Тобі не потрібен психолог, щоб це зрозуміти.
Вони можуть перетинатися, але це та сама людина.
Що з тобою? Ти останнім часом дивна.
Нарешті ти помітив. Добре.
Що відбувається?
Я не знала, залишати її чи ні.
-Ти…? -Була.
Вона вирішила за мене.
Вона пішла, ніби мене почула
і хотіла дати мені спокій.
Сумно, еге ж?
Від мене?
Що? Ні.
Мабуть, від якогось мудака, якого я колись зустріла.
Яке нам взагалі діло до інших людей?
Може, мені зробити нову зачіску?
Га? Може, щось більш класичне, або щось божевільне.
Гм?
ФІЛЬМИ ДЛЯ ДОРОСЛИХ
ЛЮДЯМ ДО 18 РОКІВ ВХІД СУВОРО ЗАБОРОНЕНО
ІНТИМНІ ЕМОЦІЇ
-Один квиток, будь ласка. -З вас 6000 лір.
-Дякую. -Прошу.
Привіт.
Пам'ятаєш мене?
Ага.
У тебе дивне прізвисько, так?
Молотов.
Давно мене так ніхто не називав.
Я знав хлопця на ім'я Енеа.
Енеа, звісно. Як він?
Я у тебе хотів запитати.
Більше я його не бачив. Я думав, він постійно сюди ходить.
-Він став відомим режисером. -Припини.
Трясця, ти дивакуватий.
-У тебе що не було його номера? -Ні, ні номера, ні адреси.
Дякую.
Йду!
Я вже давно дзвоню!
Вибач.
Я застряг у монтажній. Мікеле завжди хоче добитися свого.
-Колись я його задушу! -Ти його знаєш.
Я не купив тобі подарунок. Вибач.
Ти приніс мені квіти. Вони чудові!
Привіт.
Залиште його, він щойно повернувся з роботи.
Енеа, привіт!
До речі, твій хлопець — справжній шматок лайна.
Чому ти досі не дав мені роль?
Я щойно прийшов, змилуйся.
Припини. Я мушу працювати. Зовсім без грошей.
Не прикидайся бідною.
П'ятдесят людей можуть жити на те, що дає тобі тато.
Тож замовкни і поговори з Франко.
-У тебе є мій номер. -Так.
-Досить. -До зустрічі.
-Досить. -Вона досі думає, що ми разом?
-Дурепа. -Зроби мені послугу.
-Принесеш мені пляшку шампанського? -Так.
-Чому ти так на мене дивишся? -Йди!
Передайте, будь ласка, шоколад.
Авжеж.
Дякую. Привіт, я Антоніо.
-Енеа. -Радий знайомству.
Торт гарний.
Сподіваюся, все вийде добре, незважаючи на шум.
Може, я зроблю якісь десерти.
Можете покласти це в холодильник?
-Не треба витрачати місце. -Ага.
Отже? Як тобі мій сюрприз?
Він не кухар, але…
він ватерполіст і любитель десертів.
Якщо я не помиляюся, у вас диплом інженера-механіка.
Так, але це через тата.
Познайомтеся з моїм найдорожчим другом, Енеа.
-Ми щойно познайомилися. -Так.
Я тут не потрібна.
Ти дуже організований.
На кухні це важливо. Я послідовний.
Важлива геометрія елементів.
Дуже важливо підтримувати чистоту.
Але не через гігієну, це психічний фактор.
Я розумію.
У житті я теж педантичний. Мушу все організовувати.
Мені дуже потрібен організатор.
-Чому? Чим ти займаєшся? -Я знімаю фільми.
Чудово! Шкода, що я рідко ходжу в кіно.
То ти мене не знаєш?
Ні, чесно кажучи.
Мені це подобається.
Енеа, можеш підійти на секунду?
-Так. Перепрошую. -Усе гаразд.
Він не мій типаж.
Але якби він запропонував, я б, напевно, погодилась.
-Він теж не мій типаж. -Справді?
Ми про що говоримо?
Про машинобудування.
-Дякую. -Я принесу тобі келих вина.
Може, змінимо музику?
Я так втомилася.
Боже, вони просто не хотіли йти.
ПОМЕРЛА ЛЮДИНА МРІЇ ФЕДЕРІКО ФЕЛЛІНІ
Яка прикрість.
1 ЛИСТОПАДА 1993 РОКУ
Скільки йому було?
1 ЛИСТОПАДА 1993 РОКУ
«1920 року народження». Зараз 1993.
-Отже? -Ти погано знаєш математику.
-Йому 73. -Сімдесят три.
Він не надто старий.
Енеа, ти маєш рацію.
Весь успіх, нагороди, слава в житті, і врешті-решт…
це все, ким ти є.
Стаття в газеті.
-Забудь про неї. -Гей, Енеа.
Нам треба на примірку після інтерв'ю.
Він тебе не слухає.
-Він у шоці. -Добре, але…
презентація в кінотеатрі.
-Я залишу вас після інтерв'ю. -Чому?
Я маю хлопця у Мілані, з яким деколи зустрічаюся.
Він називає мене «падучою зіркою».
-Я проходжу, сяю і зникаю. -Тобі бракує стабільності.
Жінки легковажні.
Жінки. Не ти.
Хто це?
Хто?
Знайоме обличчя, але я не знаю, хто це був.
Докторе Ґерарді, яка приємність.
Слухайте, я хотіла вам подякувати.
Ви справді врятували мою маму.
-За місяць ви маєте її привезти. -Авжеж.
Авжеж. Я привезу її якомога швидше.
Є три пачки кави, Мені потрібні дві,
але я беру всі три, бо Не хочу, щоб одна залишилася.
І я люблю цього режисера.
Я бачила його останній фільм, він був дуже зворушливий.
-Ви бачили? -Можете збільшити гучність?
Авжеж. Кларо, можеш зробити гучніше?
-Авжеж. -Дякую.
Я усі очі виплакала, лікарю.
-Фільм дуже хороший. -Будь ласка.
…є частиною мого робочого середовища і включають всі соціальні класи.
У моїх фільмах завжди є частина мене.
Завжди є щось з мого особистого досвіду.
Мені подобається у ваших фільмах те, що почуття переважають над усім.
Іноді здається, що викликати емоції для когось — майже провина.
БО ЧАС І ПРОСТІР НЕ РОЗДІЛЯТЬ НАС
-Ти знову там не був? -Ні, цілу вічність.
-Ти певен, що це він? -Ага.
І як він?
Звідки мені знати? Я бачив його 5-6 років тому. Не пам'ятаю.
Ну, кокаїн справді на тебе діє.
Дивно, гарна штука.
-Ось і ти. -Привіт.
Я зайшов привітатися.
Добре. Але я не пропоную вам поїсти, гадаю, ви двоє вже не голодні.
-Що, ти засмутився? -Ні. Чому я маю?
Раніше ми робили такі речі разом.
Але в минулому.
Вона стала вередливою, як економка у «Ребеці».
-Хто така Ребекка? -Це фільм.
Але він ніколи не ходив у кіно.
Ну, економка — чудова роль.
Вона пішла до прибиральниці по светри.
Лоренцо і Бруна шлють вітання.
А я прощаюся з вами.
Ну, я піду.
Насолоджуйся відпочинком, ти за нього заплатив.
Гадаю, мені краще деякий час не з’являтися.
Щасти тобі.
Нора могла це зробити.
У неї вихідний, ти маєш знати.
Светри могли зачекати.
-Ні, я вдягну цей сьогодні. -Чому? Куди ти йдеш?
Тобі байдуже, але ми йдемо на вечерю до Аліси.
Боже, яка морока.
Що? Що з тобою не так?
Тепер ти ревнуєш, якщо я кайфую з кимось іншим.
Ми з тобою таке робили разом, а не аби з ким.
Це було один раз і одна затяжка. Антоніо, прошу!
Хочеш накуритися, як Молотов?
Ми тебе не зачекали. Тому ти сердишся?
Якщо ти так кажеш, то не розумієш!
Хочеш покурити разом перед виходом?
Усе погано закінчиться, якщо так зі мною говоритимеш!
-Остання репліка. Чому ні? -Я цього не робитиму!
Чекай.
Та ну, зачекай.
Відпусти мене. Що ти в біса робиш? Га?
-Давай миритися. -Ні.
Ти знаєш, що я сильніший!
-Чекай! Боже! Чекай! -Що?
Господи.
Енеа, що? Гей. Що сталося?
Ти такий козел.
Не жартуй зі мною.
Ти мене злиш, коли так робиш. Я такий через тебе.
Знаєш? Ходи сюди.
Гей.
-Гадаєш, Аліса тепер злиться? -Зовсім ні.
Вона завжди тобі пробачає.
Оскільки ми завжди робимо те, що ти кажеш,
дивись, що я зроблю.
Ось так.
Тепер ти щасливий?
Нора розлютиться, а я тепер маю змінити простирадла.
-Я зробив це, бо ти хотів. -Так, хоча б раз.
Ми завжди робимо те, що ти хочеш. Твоя голова в іншому світі.
Ти знаєш, який я, коли працюю над новим фільмом.
Це висмоктує всю мою енергію.
До речі, кокаїн був лише одноразовою розвагою.
Я тебе розважатиму.
Тобі можна сходити з розуму лише зі мною.
Припини. Припини, ти мене лоскочеш.
-Ой! Припини. -Зрозумів? Га?
Припини.
Шматок пармезану і один з тих сирів, будь ласка.
Перепрошую.
-Я заплачу. -З вас 18 000 лір.
Енеа.
Лише печиво і грапа, Тітті?
Я завжди дотримуюся правил Гарбо.
Ти мене впізнав.
Я пішов за твоїми парфумами.
Пахне, як «Новий Олімп», я відчув їх, коли зайшов.
Таких уже не роблять.
Що ти тут робиш?
Я монтую фільм у сусідній студії.
-Ти не змінився. -Брехуха.
-Ти теж. -Ми обоє брехуни.
Ти мудак.
Ти так і не вернувся до кінотеатру. А він — так.
Він прийшов і залишив тобі листа.
Здається, він у мене вдома.
Я живу поруч.
-Заходь. -Можна?
Заходь.
Вибач за безлад, але я нікого не чекала.
Вибач. У мене багато речей. Я всюди тримаю речі.
Але речі — лише речі.
Я прив'язуюсь до людей, а не до речей.
Подобається?
Це вишивка.
Я сама вишила. Якщо хочеш, можу й для тебе вишити.
У цьому будинку повно всього.
Навіть з часів, коли я танцювала і співала.
Я хотів бути на телебаченні, але не могла. Хотіла бути Раффаеллою Карра.
Я думав, що Міною, судячи з твого макіяжу.
Міна — це Міна. Вона унікальна. Раффаелла Карра теж хороша.
Хороша танцівниця.
Співачка і танцівниця. Я не знав, Тітті.
Справді? Ти думав, що я народилася касиркою?
Думаєш, каса — моє покликання? Сідай.
Маєш рацію. Я ніколи не питав себе, чим ти насправді хотіла займатися,
яким було твоє життя.
Може, це звучить жалюгідно,
але мене дуже любили.
Я мала багато залицяльників.
Звісно, я вибрала найгіршого з усіх. Але це класика, інша історія.
Мені не слід жалітися.
Насправді я б хотіла мати кота.
Та у моєму віці…
якщо щось трапиться зі мною, що буде з котом?
Вибач.
Я турбую тебе своїм життям, але насправді ми тут заради тебе.
Ходімо зі мною.
Коли я пішла з «Нового Олімпу»,
склала усі речі, які були на прилавку, у сумку.
Може, він там, нагорі, але я не дуже добре пам’ятаю. Господи.
Може, тут.
Хапай коробку.
Ходи, поклади сюди.
Ось, поглянь, ще щось.
-У мене «синдром Плюшкіна». -Тітті, його тут нема.
Як це нема? Я впевнена, що він тут.
Я пам'ятаю, ніби це було вчора.
Ось він.
Ось. Це він.
Він залишив його на випадок, якщо ти повернешся, а ти не вернувся.
ЩО ТИ ТАМ ПИСАВ? «БО ЧАС І ПРОСТІР НЕ РОЗДІЛЯТЬ НАС»?
АЛЕ УСЕ СТАЛО НА ШЛЯХУ
ОСЬ МІЙ НОМЕР. ПОДЗВОНИ. НАВІТЬ, ЩОБ ПРОСТО СКАЗАТИ: «НІ».
Тітті, телефон?
Там.
Не відповідає?
Лише клятий запис. Номер більше не дійсний.
Мені шкода.
Я справді тебе кохала.
Я любила в тобі усе.
Я знаю.
Йди геть, йди.
Йди.
Зачини двері.
Привіт, Енеа.
Що ти там писав?
«Бо час і простір не розділять нас».
Але усе стало на шляху.
Якби ми пішли разом того дня,
якби пішли до ресторану, який я забронював,
якби ми говорили і сміялися всю ніч за келихом червоного вина,
як звичайна пара,
може, й досі були б разом.
Коли я повернувся з клініки, справи були кепські,
але я все одно зміг дістатися до снек-бару.
Я намагався бігти до кінотеатру, але опинився
у центрі сутички між протестувальниками та поліцією.
Мене збили і поранили.
Я сильно зламав руку.
Знадобився деякий час,
але я повернувся, щоб знайти тебе.
І я досі тут. Чекаю.
Твоя відсутність ще більше прив'язує мене до тебе.
Я вже звик до твоєї відсутності.
Ти був у моєму житті ще до нашої зустрічі.
Я думав про тебе ще до того, як дізнався, як ти виглядаєш.
Ось мій номер телефону. Подзвони мені, прошу.
Навіть, щоб просто сказати: «ні».
Гей, Енеа. Я не чув, як ти повернувся. Купив продукти?
-Ти був у магазині? -Ні, я забув. Вибач.
Однин раз я попросив тебе купити 4 речі. Я маю усе робити сам?
Маєш рацію. Вибач, я козел.
Що сталося?
Гей.
Гей…
Ходи сюди.
Що сталося?
Я тут. Я з тобою. Ні.
Що таке?
Ходімо всередину.
-Ходімо всередину. -Допоможи мені.
Звісно, я допоможу. Ходи сюди.
Ой, у мене сильне бажання тебе поцілувати…
Думаю, погано скінчиться.
Я не скажу, як закінчиться.
Чому? Ти що вже бачив?
Ми дивилися його багато років тому в кінотеатрі,
там показували класику та ретроспективи.
Хто «ми»?
Друг з університету.
Він був справжнім експертом.
Я його знаю?
Ні, ми втратили зв'язок.
Він жив у Римі. А я — ні.
Ти знаєш, як це. Одного дня ви друзі, а потім — чужі.
Гей.
-Нора залишила тобі їжу в духовці. -Я не голодний.
Що? Зустріч пройшла погано?
Було так нудно, що я навіть не хочу про це говорити.
Що ти дивишся?
Нічого, просто канали клацаю.
Це нам допоможе.
-Чекай, поверни на хвилинку. -Ти про це?
Так. Я хочу дещо побачити.
Що?
Нічого.
Гаразд.
Фільм неймовірний.
Я знаю.
Я бачив його тричі, але ніколи не втомлююся дивитися.
Вона неймовірна.
Вони обидві.
П'єтро, що сталося?
Нічого.
Справа не у фільмі, так?
Ні.
Хочеш про це поговорити?
Я просто трохи ностальгую.
Я завжди витягую з тебе кожне слово. Ти ніколи зі мною не говориш.
Мені завжди здається, що ти хтозна-де.
Чому ти мене туди не візьмеш?
Ти вже там.
Теж там.
Ти його виснажиш.
Пані, щоб зберегти витривалість Рівера, йому треба бігати годину щодня.
Привіт.
Чудово виглядаєш! Куди ти їдеш?
До Риму, на кілька годин.
Ти казав, що сьогодні будеш вдома.
У тебе немає жодних прийомів чи операцій.
Знаю. Мені треба побачити пацієнта, якого я оперував кілька днів тому.
Твої помічники не впораються?
Ні, я його хірург і маю його перевірити.
Ти повернешся на обід?
Не знаю. Я тобі напишу.
Я перевдягнуся і поїду з тобою. Зможемо пообідати разом.
Ні, бо… Я вже запізнююся.
І я не знаю, на скільки візит затягнеться.
Хіба Лаура та інші не мали прийти?
Так, після обіду.
Гаразд. Тоді я постараюся швидко.
-Бувай. -Бувай.
Чому ви часто говорите про гомосексуалізм у своїх фільмах?
Я нечасто про це говорю, просто інші зовсім не говорять.
Ви вперше взялися за соціальну проблему.
Ви боялися бути передбачуваним?
Гадаю, різниця в тому, як я про це розповідаю,
моєму баченні, точці зору.
-Але це вже емоційна справа. -Я завжди говорю про емоції.
Усі знають, публіка, моя постійна команда: сценарист,
продакшн-менеджер і організатор заходів.
Ви були першим режисером, який відкрився публічно.
Потрібна була сміливість.
Коли ти закоханий, це не вимагає великої сміливості.
Люблю думати, що кохання дає силу зробити усе можливим.
Моє кохання тут, поруч зі мною.
Ясно, ти точно щось пропустила.
-Але у мене є все. -Ага. Я б не була така впевнена.
Тільки не про дітей знову, будь ласка.
Привіт усім.
-Привіт. -Привіт, П'єтро.
-Ви що ніколи не працюєте? -Це ти забагато працюєш.
Ти ж знаєш, я пробувала усе…
-Ти могла б усиновити, Джуліє. -Я не маю материнського інстинкту.
-Є і ти його повністю використовуєш. -З ким?
-Шах і мат за двох. -Зі мною чи з ним?
Шкода, якщо ви цього не зрозуміли.
Вони не єдині, хто не помічає, що у них під носом.
Я завжди все помічала.
-Чому у тебе параноя? Я просто сказала. -Як твій пацієнт?
Добре. Значно краще.
Я б не сказала. Виглядаєш, наче хтось помер.
Просто втомився.
Добре, що ви тут, щоб підбадьорити мене.
-Лора розкладає нам карти таро. -Її нове безглуздя.
Усе серйозно.
І що кажуть?
У моєму житті є велика таємниця.
Справді? Ти щось від мене приховуєш? Мені хвилюватися?
Розкласти тобі?
-Ні, дякую, я не вірю в таке. -Давай, тільки одну.
Серце ніколи не забуває.
Що це означає?
Поняття не маю. Це твоя карта.
Ти колись дивилася на інших і думала, що вони помруть?
На щастя, ні.
Ми зустрічали і кохали усіх людей, щоб втратити їх.
Ми досі думаємо про них, але не знаємо, чи вони живі.
Той лист тебе збентежив.
-Справа не в листі. -Ти дивний, відколи сказав мені.
Дивно, бо минуло стільки часу.
Я пам'ятаю його ім'я, пам'ятаю, про що ми говорили, що ми робили, але…
іноді здається, що я більше не пам'ятаю його обличчя.
Іноді так.
Пам'ятаєш того разу в потязі, коли я дивився у вікно?
Мені здалося, що я бачив його за вікном іншого потяга, поруч з нашим.
Може, це був не він, я не знаю.
Вибачте, що перериваю вас. Усе це кохання.
Ми з Алісою дуже близькі.
Так, ви нічого не робите, доки я прибираю після твоєї вечірки.
-Щоб ти знав: він бачить нас мертвими. -Ясно.
Поки ти думаєш про це, я єдиний живий, хто тут працює.
Хвилинку, ми тобі допоможемо.
Ти міг зачекати на Нору, вона прийде завтра.
Не клей дурня. Досить про Нору. Давай.
Ти не казав мені про потяг.
Було схоже на видіння.
Так воно і є. Що далі минуле, то прекраснішим здається.
-Тоді чому я досі про це думаю? -Бо ти одержимий.
Може, то була лише твоя уява. Через стільки років.
Я навіть не пам'ятаю, кого зустріла вчора.
Це для живих.
-Коли ти його спік? -Я працював цілий день.
-Припиніть балакати. Їжмо. -Величезний.
-Нас лише троє. -Жартуєш?
Він був для всіх, але вечірка вже трохи вмерла.
-Ходімо їсти надвір. -Ти божевільний.
Я вже сита.
Чудово.
Отже, усе готово. Я ставлю свічки з цифрами.
Але якщо хочеш, у мене є 14 звичайних свічок.
Ні, все гаразд. Це не день народження, а його 14-й фільм.
Чудово. Я все одно буду тут. Коли мені його винести?
За 5 хвилин. Я подзвоню тобі перед початком.
-Чудово, дякую. -Добре, дякую.
Зустрінемося пізніше для пошуку місця.
-Гаразд. Я скажу оператору. -Гарна ідея.
Я перевірила наступну сцену.
Ідеально. Покажеш пізніше.
Ось і ти.
Слухай, ти мала рацію. Редагування було пізніше, вибач.
-Без проблем. -Ага.
Готові? Усе, як домовлялися?
-Так. -Гаразд. Тоді ми готові.
Усе добре. Ми готові.
-Дякую. -Антоніо?
Так? Я йду.
-Готово? -Так, як на малюнку.
Отже, штурвал падає зверху.
Він потрапляє у відкриту бочку з дуже дрібним скляним порошком,
який поширюється вгору, імітуючи вибух,
ми його відредагуємо на комп'ютері.
Я хотів знімати зі швидкістю 50 кадрів на секунду і сам, і з акторами.
-Проблема з перезапуском? -Ні, маестро.
Треба прибрати і додати більше матеріалу. Займе кілька хвилин.
-Можна, щоб він впав з висоти? -Авжеж.
-Ось так? Вище? -Трохи вище.
Тягни.
Гадаю, він…
Спробуймо… Обережно!
Енеа! Гей!
-Мої очі! -Що сталося? Ходімо зі мною!
-Що сталося? -Витягнімо його. Викличте швидку!
Ходімо зі мною на вулицю.
Д-ре Ґерарді, у нас термінова ситуація.
Я секретарка д-ра Ренці. Він хоче, щоб ви зробили процедуру.
Скажіть йому, що я не можу. Я дуже втомився.
Що?
Аварія на зйомках?
Енеа Монте, режисер?
Зачекайте. Дайте мені телефон.
Ґерарді.
Можемо починати?
Так, підготуйте зону.
-Вона ціла. Я щойно зашив рогівку. -Гаразд.
-Тож з кришталиком усе гаразд. -Добре.
Я піду поговорю з ними.
-До зустрічі. -Бувай.
Родина пана Монте?
Як він?
-Добре. Він зараз спить. -Можна його побачити?
Так, але краще йому відпочити.
У нього був скляний порошок в обох очах. Його повністю видалили.
То його зір не постраждає?
Усе буде поступово.
Ось моя візитка, про всяк випадок.
Можете йому дати.
Дякую.
Дзвоніть будь-коли.
Дякую.
Лікарю.
Я хотів сказати вам…
Він — моє життя.
Не хвилюйтеся. Він повністю одужає.
Що ти робиш тут у темряві?
Я полагодила вазу.
Ти її пам'ятаєш?
Ти їла?
Ні.
Але вечеря готова.
Я не голодний. Я виснажений.
Як пройшла операція?
Добре.
Який він?
Не знаю, він весь у бинтах.
Я бачив його лише в операційній, коли він спав.
Ти говорив з його сім'єю?
Так.
Який у нього партнер?
Звідки ти знаєш, що у нього є партнер?
З Інтернету.
Він гарний?
Так. Він хотів залишитися на ніч, хоча в цьому й не було необхідності.
Він його дуже любить.
Це не та процедура, яка потребує нічного догляду.
Я дав йому заспокійливе, тож… Він спокійно спатиме всю ніч.
Він спокійний, бо знає, що його партнер поруч.
Я б теж з тобою залишилася.
Навіть якби не було стільця.
А ти — ні.
До чого ти хилиш?
Гадаю, ти б ні для кого так не зробив.
Я б зробив, якби було потрібно. У його випадку це не так.
Справа не в необхідності.
А у коханні.
Що? Ти сердишся на мене?
Ти що плачеш?
Я нічого не вдію.
Я розчулююся, коли бачу,
що хтось любить іншу людину більше за власне життя.
Вибач, П'єтро, я розчулена.
Я розігрію тобі поїсти.
Боляче було, коли я знімав шви?
Ні, нормально, дякую.
Ваш голос мені дуже знайомий.
Хоча звучить трохи приглушено.
Я дав вам анестезію. Мабуть, справа у цьому.
Я майже бачив ваш профіль.
Я навіть можу його описати.
Я цього не помітив.
У мене дуже гарна уява.
Частина вашої роботи.
-Я дам вам відпочити. -Лікарю.
Ви ходите у кіно?
Рідко.
-А чим ви займаєтеся? -Я лікую людям очі.
Очі ваших фанів теж.
Ти б раділа цьому.
Коли я можу поїхати додому?
Сьогодні, якщо пообіцяєте носити бинти тиждень.
Я пришлю медсестру перевірити вас.
Я б хотів, щоб ви теж якось зайшли.
Це занадто?
Ні.
Коли матиму час, я приїду до вас, обіцяю.
Бувайте.
Тітті.
Я багато думаю про тебе, знаєш?
Але я відчуваю провину.
Треба було більше бути поруч, менше лишати тебе саму.
Я не сама.
Я самітниця.
Мені завжди було достатньо себе.
Я не пропускала нічого, що стосувалося тебе.
Усі твої нагороди.
Усе, над чим ти працював.
Твоє життя з Антоніо.
Я була поруч, коли ти був самотній і сумний.
Енеа, люди, яких ми любили, завжди з нами.
Навіть якщо ти їх не бачиш.
Ти можеш сказати: «Ми з тобою майже не бачилися».
Це нічого не означає.
Справа не в тому, як часто, а в тому, як.
Як ви впізнаєте одне одного.
Справа в інтенсивності вашого зв'язку.
Ти змушуєш мене говорити, як філософ.
Доброго ранку.
Це д-р Ґерарді.
-Я хотів перевірити, як ви. -Лікарю, як приємно.
Добре. У темряві, але мені добре.
Я чую по вашому голосу.
Медсестра тримає мене в курсі,
але я хотів почути це від вас і переконатися.
Ваша медсестра чудова. Вона дуже здібна і мила.
Але хіба ви не обіцяли, що прийдете до мене?
-Чи я собі нафантазував? -Ні.
Я казав, що прийду до вас.
Чому б вам не прийти зараз?
Ну, зараз я в клініці.
Я не хочу нав'язуватися.
Гаразд, я прийду, як тільки зможу.
Якщо скажете адресу, я приїду.
Я попрошу Антоніо надіслати її вам зараз.
Гаразд.
Що ви бачите?
Ви знаєте, що я бачу — ваш дім.
Тому я й питаю.
Будинок для мене дуже важливий. Тут повно спогадів.
Довелося боротися за нього.
Іноді я сумую за тим, що бачив вже тисячу разів.
Але це ненадовго.
Знаєте, ім'я П'єтро часто зустрічається у моєму житті.
Я зустрів іншого П'єтро, коли був студентом.
Друга?
Більше, ніж друга.
Що сталося?
Просто дивне відчуття.
Ти радий, що лікар тут? Напої готові.
-Ходімо всередину. -Ось, я візьму Енеа.
П'єтро. Твій телефон.
Алло?
Так, він тут, хвилинку. Авжеж. Це Енеа Монте.
Алло?
Ви не сказали, що не прийдете. Я хотів побачити вас тут.
Вибачте. Найголовніше,
що з вами все добре. Тепер можете бачити, що хочете, коли хочете.
Запроси його на вечерю в суботу. Так!
Це лікар?
Так. Вибачте, лікарю, Антоніо й Аліса прийшли допомогти.
Ваша дружина взяла трубку?
Так, я тут з дружиною.
-Вона ваша велика фанатка, я ж казав. -Дайте її, я привітаюся.
Авжеж.
Він хоче привітатися.
Алло?
Так. Приємно познайомитися. Справді.
Вибачте, що я не представилася, була трохи вражена.
Треба якось зустрітися особисто.
Я саме казала чоловікові, що ви маєте прийти до нас на вечерю.
Вам субота підходить?
Я був би дуже радий.
А лікар теж буде радий?
Звісно, він буде радий.
Тоді я прийду.
Ми надішлемо вам адресу. Побачимося у суботу.
Гарної ночі, бувайте.
Він прийде в суботу!
Вечеря у лікаря в суботу. Його дружина мене любить, тому запросила.
Ти жахливий.
Ти з усіма фліртуєш.
Ти курвій.
Вечеряємо у лікаря в суботу, любий.
Я? У жодному разі.
Як лікар виглядає?
А ти як думаєш? Він чоловік.
-Гарний чоловік. -Не підігравай, Норо.
-Вона його наслідує. -Знавчиня.
Якщо тобі цікаво, пошукай в інтернеті.
Я намагався. Знайшов лише його публікації, жодного фото.
-Ви, мабуть, Джулія. -Заходьте.
Вони чудові, дякую.
Шкода, що ваш партнер не прийшов.
Він мав їхати у Венецію до батька.
Звісно. Може, наступного разу.
Познайомтеся з нашими друзями.
Ми дивилися усі ваші фільми разом.
Так, і нам вони усі сподобалися. Я Гая, рада знайомству.
Приємно. Ви змушуєте мене червоніти. Не треба формальностей.
Я Франческо. Не дуже пишайтеся, ми вас і критикували.
Уявляю. Інакше не цікаво.
Привіт, я Массімо, а це — моя дружина Лора.
Приємно познайомитися. Ми всі дуже раді.
-Дякую. -А ось і ваш лікар.
Я радий, що ви прийшли.
Лікарю, я нарешті бачу вас.
-Давайте вип'ємо. -Так.
-Гарна ідея. -Дякую.
Дехто терпіти не може, коли іскра згасає.
Кожна пара проходить через це.
Залежить від того, куди дівається іскра.
-У кожного по-різному. -Може, йде у хобі.
Або іншу людину.
Це їх приватне рішення.
У стосунках немає приватності.
Так, але хто не мав власного таємного саду?
Місця лише для себе? Думаю, у всіх є таке.
Якщо це секрет, навіщо про нього говорити? Це псує магію, так?
-Ходімо на дивани. -Авжеж.
Після стількох років разом, я думаю, що любов врятувала нас.
Це просто романтичне слово для рутини, Лоро.
Енеа, пробачте їй. Моя дружина дуже цинічна.
Маю тобі за це подякувати.
-Щодо нас, ми дуже близькі. Хіба ні? -Ага.
-Що поганого в любові? -Нічого.
Гадаю, вона полегшує плинність часу. Може навіть надати йому значення.
Скажіть нам правду. Ви вкладаєте свої секрети у фільми, так?
Ну, не завжди.
Іноді розповідь — це просто спосіб згадати почуття.
Якщо реальне життя надихає ваші фільми, то у мене є питання.
Чому пара хлопців з вашого першого фільму більше не зустрілися?
Якщо ви справді хочете знати…
Він потрапив в аварію під час протесту.
Він не прийшов на зустріч.
Я дізнався через багато років, тому цього нема у фільмі.
Буває.
Це життя.
Я можу викликати таксі.
Я краще пішки.
Було приємно познайомитися, Джуліє.
Мені теж.
Серйозно.
П'єтро.
Йди.
Усе своє життя…
я хотіла, щоб ти так дивився на мене.
Як ти дивився на нього сьогодні.
Вперед!
Йди!
Бути забутим дуже боляче.
Ми досі не забули одне одного.
Час від часу думай про мене.
Бувай, Енеа.
Бувай, П'єтро.
ТІТТІ ТА АЛІСІ
НОВИЙ ОЛІМП
Переклад субтитрів: Тетяна Реббекі