Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PODLE SKUTEČNÉHO PŘÍBĚHU
Ke mně domů už nemůžeme.
Ermanno se vrací. Zmlátí mě.
Eleno, běž k Marcelle.
Zkoušela jsem jí volat. Nebere to.
Zkusme to znovu.
Musíš jít.
- Neopustím tě. - Běž, povídám!
Drž se za mnou.
Eleno…
Nastup.
Radši bych šla pěšky.
Dej nám to dítě.
Stůj!
Výborně! Jsi skvělá!
Jo, ale dej mi pár vteřin.
Výborně.
- Máme pauzu. Můžeš vyklidit prostor. - Dobře.
1. LISTOPADU 1978
Všichni prosím ustupte.
Ustupte, prosím.
Běžte zpátky.
- Co je to za film? - Řím bez slitování.
Tu herečku miluju! Kdo ještě na tom filmu pracuje?
Já, paní. Kdo jiný? No tak, prosím.
Opatrně.
Dobře.
NOVÝ OLYMP
…to není dobrý. Dáš je do cedníku
a přidáš hrst soli.
A když dáš na sebe všechny vrstvy,
nahoru položíš talíř…
Bože, nesnáším politiku.
Už měsíce posloucháme to samý.
…protestní demonstrace…
Je to lepší?
Tenhle taky žvaní o politice. Pořád mluví.
Bože, já ho fakt nemůžu vystát.
Moment.
Film začal před 10 minutami.
Můžete to dohonit při dalším promítání.
Půjdu teď, díky.
Takže, jak jsem říkala, ten lilek musíš dát vypotit.
Až pustí vlhkost, můžeš ho použít.
Cože?
- Ty nežárlíš? - Ani ne.
Škoda.
Přihlásím se na studium architektury.
- Nevezmou tě. - To se uvidí.
Ale v zoo by tě určitě vzali.
A čápi letí zpátky,
rychlí, nohy natažené, dlouhé zobáky, vzdorují bouřkám…
Krásné verše, že?
Krásné a velmi hluboké.
Přestaň! Ne, přestaň! Ne!
Vzdej se!
Vyhrála jsem!
Vzdávám se. Vyhrála jsi. Jsi šampiónka.
Vyhrála jsem!
Vyhrála jsem! Vyhrála.
Dobře.
- Odvedou tě do armády? - Jo.
- Půjdeš daleko? - Tak či onak ano.
Ne, nikam nepůjdeš.
Nedělej hrdinu, neodvedou tě.
Proč by mě neodvedli?
Však víš, chytré lidi nechávají doma.
Jo, a hlupáci jdou do války, ne?
Nechci, aby sis ze mě utahoval, víš?
No dobře…
- Musím ti něco říct. - Nechci to slyšet.
Nepůjdeš si se mnou zakouřit?
Na chodbu.
Ne, díky.
- Poslyš… - Co mi dáš zítra?
To je tajemství.
Nechci sladkosti, které hned sním a pak na ně zapomenu.
Chci něco, co vydrží. Skoro jako my dva.
Roky a roky.
Polib mě.
Když mě držíš v náručí, nebojím se ničeho,
ani války.
Zůstaň mi nablízku.
Ale neviděl jsem konec.
Viděl jsem jen prvních 10 minut.
- Já to viděl až do konce. - Jo, na záchodě.
Ne, byl jsem v sále.
Díval ses na lidi vedle sebe.
Je tu novej.
- Je pěknej. - Počkej.
- Ten včera byl víc sexy. - Kdo? Ten blonďák?
Ani náhodou. Jen tak vypadal.
Takovej ten typ, co říká: „Ne, díky, já nekouřím.“
Myslí si, že je sexy, ale jen se předvádí.
Vážně.
Nechceš retko?
Díky.
Už jsem tě někde viděl. Možná tady. Chodíš sem často?
Ne, jsem tu poprvé.
Poprvé?
Přišel jsem náhodou.
Ty sem chodíš často?
Někdy, když se chci kouknout na dobrej film.
Jdeš se mnou?
Počkej, prosím.
Co je?
Tady ne.
Tak proč jsi přišel?
Abysme byli sami.
Ale jseš nadrženej.
Hrozně moc.
Ale tady to nedokážu.
Já jsem Enea. Jak se jmenuješ ty?
- Pietro. - Pietro. Pěkný jméno.
Vážně se na to necítím. Tady ne.
Tak kde?
Nevím.
Nelíbím se ti?
Ne…
Moc se mi líbíš, ale myšlenka dělat to tady…
Buší ti srdce.
Jseš blázen?
Promiň.
TOALETY
Zítra tady?
Jasně.
Čau, Titti.
Dnešní film byl dojemnej, co?
- Proč? - Všichni vylezete se zasněným výrazem.
Byl výbornej.
- Ani jsi ho nedokoukal do konce. - Zítra ho dokoukám.
Zítra ho nehrajeme.
Každý den měníme filmy, to bys měl vědět.
Dnes to bylo rozhodně lepší než minulej tejden.
Bezpochyby.
- Pořád děláš u filmu? - Pár kšeftů.
Pořád studuju, občas dělám na place dobrovolníka.
Vážně?
Ty máš štěstí. Moc ráda bych byla u filmu.
Chtěla jsem být herečka.
Až budeš točit vlastní film, zavoláš Titti?
Kéž by.
- Tak zítra. - Hele, kluci.
Trochu se zklidněte. Dneska jste tam byli hodně hlučný.
Sklapni.
Rád bys byl tak hlučnej jako oni.
Čau, Titti.
Máš hotový účty?
Tak běž. Padej, běž.
Tati?
Promiň, jdu pozdě.
Tak co? Jaký byl film?
- Hezkej. Hodně… - Romantickej.
Líbil by se ti.
Je to potvrzené. Brzy mě pustí.
Nové srdce.
Teď se uvidí, jak zareaguje na staré tělo.
Nepřeháněj. Je to jen jedna chlopeň.
Jednoduchá operace.
To ti říkají.
Musím to vědět.
Nestuduju botaniku.
To je pravda.
Promiňte, pane doktore.
Dobrý večer.
Jsme v kuchyni.
Brzy půjdu spát k tobě.
Co se stalo?
Bláznivá Caterina vyhrožuje, že se sem přestěhuje.
Je to i její dům. Její manžel je sice otravnej,
ale fakt fešák.
Dobrý večer, Carlo.
Tentokrát se mi to moc líbilo, víš?
Mně taky.
Takže je to pravda, nelhal jsi.
Vážně jste nic nedělali?
Není ten typ.
Je plachej, nemotornej.
Asi to ještě nedělal.
Jo, ale přesto šel za tebou na záchod.
Byl nadrženej, ale nedokázal to.
Jestli je to tak, už se neukáže.
Alice, řekl: „Zítra tady.“
- Skoro jistě přijde. - Skoro.
„Skoro“ mi musí stačit.
Nemůžu ho dostat z hlavy.
Musím najít jiný místo, na záchodě to dělat nebude.
A ty se mu divíš, lásko?
Jo.
Nezapomeň, že zejtra máme školu celý odpoledne.
Hodím se marod.
Jestli to tak půjde dál, nakonec tě vyhodí.
A navíc, čas od času dobrovolničit na natáčení je fajn,
ale děláš to moc často.
Nemůžou mě vyhodit, mám velkej talent.
Kdybych měla špetku tvýho sebevědomí, dokázala bych změnit svůj život.
Já taky, s tím tělem a tou prdelkou.
Jseš špinavý šovinistický prase.
- Buď tu přes noc. - Aha.
Ještě jsme neskončili, a už jsi mluvil o něm.
Ne, díky. Jsi myšlenkama jinde.
Co bez tebe budu celou noc dělat?
Myslet na něj a honit si ho.
No tak.
Adele, musíš mě poslechnout.
Nevolej mu zpátky, nevtírej se.
Když jde o lásku, musíš hrát nedostupnou.
Ne, musíš dělat to, co já.
Když se chlap zamiluje, zmizím.
A vždycky se vrátí s pěkným dárkem.
Jo. Počkej chvilku.
Můžu se jít jen podívat, jestli na mě někdo čeká?
Jen proto, že spěchám.
- Tvůj fešák tu není. - Proč? Víš vůbec, kdo to je?
Ade', zavolám ti zpátky.
Nejhezčí kluk ze včerejška.
Takovýho jsem neviděla desítky let.
Ani jsme spolu nevyšli.
No a? Mám radar.
Všímám si všeho.
Jo, můžeš dál. Protože jsi to ty a děláš u filmu.
- Díky. - Pusť ho dovnitř.
- Gratuluji. - Dej si další drink. Tady, na mě.
Ožrala jedna.
- Na zdraví! - Na tvoje!
Potřebuju to, když jsou ty nemoci všude kolem!
- Drž mi palce. - Čau!
Čau, Biancofio'!
- Sbohem, panenky! Sbohem! - Ahoj!
Ach, má krásko, sbohem, armáda táhne dál.
- Co hledáš? - Jdu jen na vzduch.
- Nejsem šlapka. - Bylo na čase.
Hej!
- Jak to šlo s tím fešákem? - Dobrá šukačka?
- Nešukali jsme. - Jo…
Jasně.
Co jste tam dělali? Udělal se moc brzo?
To nepochopíte.
Povídali jsme si.
- Je to záchod, ne obývák. - To platí pro nás všechny.
Chodím tam jen šukat. Přísahám.
Hele, kdo se vrátil.
Ahoj.
- Kdes byl? - Měl jsem práci.
- Co tu děláš? - Zkus hádat.
To je jedno. Kde je Che?
Už jsi ho zabil?
Máme divokej vztah. Hleď si svýho.
Jo, jasně. Fidel Castro a Che Guevara. Bože můj…
Eneo, musím s tebou mluvit.
Molotove!
- Můžu se na něco zeptat? - Na co?
Kolik ptáků jsi měl v armádě?
Moc, hrozně moc. Jeden život na všechny nestačí.
- Ani kdybys žil 100 let. - Taky tě miluju.
Jdeš zítra na protest?
- Nemůžu, Molotove. Mám školu. - No a?
Kde je Che?
Pohádali jsme se.
Nechtěl jsem to říkat před těma děvkama.
Mám s ním trápení.
Vadí mu, že nejsem odpírač z důvodu svědomí.
Prej ho mám rád, protože vypadá jako Che.
Štve ho, že už neučím lidi dělat molotovy, prej je ze mě reakcionář.
Che byl vždycky mimo.
Čau.
- Čau. - To je kamarád. Už odchází.
Čau, já jsem Ernesto.
Pietro.
Ale všichni mi říkají „Molotov“, koho se dotknu, ten vzplane.
- Fajn. Už můžeš jít. - Klid! Nechci ti ho ukrást.
Nevíš, o co přicházíš.
Vždycky přehání.
Ale je neškodnej.
Někdy je i milej.
Přišel jsem kvůli tobě. Ale nemám moc času.
Napadlo mě, že nechceš bejt tady.
Ne.
Stejně jako včera.
Mám místo, kde můžeme bejt sami.
Kde?
U kamarádčiny babičky. Nikdo tam nebydlí.
Nevím, jestli má kamarádka klíče.
- Můžeš jí zavolat? - Ne, je ve škole.
Jsme spolužáci.
Stavím se ve škole. Budeš tam za hodinu?
Já nevím.
Ty ses tu chtěl sejít.
- Jo, jenže… - Když nevíš…
Když nevíme…
Můžeme jít na pizzu. Nemusíme nic dělat.
Tohle je adresa.
Zůstanu a podívám se na film.
Máš i mapu?
„Aby nás čas a prostor nerozdělily.“
Co když kamarádka klíče nenajde?
Půjdeme na pizzu. Jsi pro?
Jo.
Já jdu pro Vespu, ty se koukni na film. Je krásnej.
- Viděl jsi ho? - Ne, ale když to říká Titti, věřím jí.
Kdo je Titti?
Pokladní.
ABY NÁS ČAS A PROSTOR NEROZDĚLILY
NOVÝ OLYMP
- Čau. - Čau.
Kamarádka má štěstí.
Neřekla, že má babička takovej barák.
Mrkneme se tam.
Eneo, podívej.
Počkej.
Nechceš?
Ne, jen…
Je to poprvé, co?
Dáme si tu pizzu?
Přemýšlím o tom.
Mám tě naučit…
Počkej.
Promiň, jsem moc vzrušenej.
To nic.
To je kamarádčina babička za mlada.
Našel jsem likér.
Babiččin likér?
Už vím, odkud tě znám.
Před pár dny točili film.
Šel jsem blíž.
Když dotočili scénu, posunul jsi zábranu.
Vyměnili jsme si pohledy, pamatuješ?
Ne, nevzpomínám si.
Nevšímám si kolemjdoucích.
Lezou mi na nervy. Musím hlídat, aby nešli moc blízko.
Nepracuju, ale studuju.
Taky studuju. Filmařinu.
Režii, letos končím.
Já dělám medicínu.
Dobrý.
Ale dlouhý.
Doktor.
Mám rád doktory.
Když o tom tak přemýšlím, trochu mě bolí tady, pane doktore.
A taky tady.
A tady ne?
S vámi už je mi líp.
Bydlíš s rodiči?
Jo.
- Ty? - S tátou.
Přijel jsem s mámou, musela na operaci.
Šlo to dobře. Za pár dní ji pustí.
Kde bydlíš?
V Marche.
- Smím prosit? - Ne, já neumím tancovat.
No tak. Mám tančit sám?
Tak jo.
Ale neumím to.
Povedu tě.
Máš ještě hlad?
Ne.
Já jo.
Víš, kdo se tu poprvé sešel?
Dva lidi, kteří netušili, jak moc se budou milovat.
Ten příběh znám.
Říkal jsi, že si to nepamatuješ.
Nevím, proč jsem to řekl.
Asi na obranu.
Před čím?
Kdy se zase uvidíme?
Přijď odpoledne do kina.
Nevím, v kolik. Když přijdu pozdě, můžeš se podívat na film.
Taky se dívej, když přijdu pozdě.
Troubo. Pojď, hodím tě na autobus.
Nemusíš. Piazza Venezia je za rohem. Projdu se.
Běž.
- Prosím, Eneo. - Přestaň mě sledovat.
Nepůjdu s tebou, jasný?
- Čau, Titti. - Máš společnost. To je novinka.
- Jde se mnou na protest. - Neposlouchej ji. Dej mi lístek.
Film dneska stojí za to. A lístek je na mě.
Demonstrace je důležitější.
Eneo, je to tady, na Piazza Venezia. Deset minut pěšky.
Musíš jít. Nemůžeš se starat jen o svoje věci, víš?
- Promiňte. - To nic.
Řekni mu, ať jde s tebou.
- Je tady? - Dívá se na film.
Aby ho neviděli, schovává se pod sedadlem. Je tak nesmělý.
Jdi tam, vezmi ho a jdeme. Ať ho konečně poznám.
Ne, tohle je moje věc.
Na dalším protestu budu mít projev, jo?
Výborně! Gratuluju!
Jseš další služebník moci!
Čím víc je z tebe buzík, tím větší jseš fašista!
Jdi do prdele, Eneo!
Páni, ta je agresivní.
To je bývalá přítelkyně?
Ještě víc.
Je vidět, že je oddaná aktivistka.
Přišel do baru o půl hodiny dřív.
Čekal na tebe. Jestli mi rozumíš…
Počkej.
Nový Olymp.
Nezavěšujte.
Nepřestaneš sem chodit, když ses teď zamiloval?
- Můžeme se vrátit na film. - Jasně…
Natočíš si vlastní filmy doma. Jeden v pět, v osm a ve 22.30. Běž.
Ano.
Ne, dnes hrajeme Peklo ve městě. Není zač.
Ty to nechápeš. Tak radši mlč.
- Čau. - Čau.
Promiň, dřív jsem to nestihl.
To nic.
Tahle je dobrá.
Podívej, jak je krásná!
Jo, ty, pojď sem!
Už nemám ten klíč.
Co to děláš?
Čichám tvoji vůni.
Chyběla mi.
Zamluvil jsem stůl v restauraci.
Chci se na tebe dívat u vína.
Jako dva obyčejný lidi sedící u stolu.
Nejdřív se musím zastavit na klinice. Chci mluvit s doktorem.
Vrátím se nejpozději za hodinu.
Mohl jsi tam jít hned potom.
Chtěl jsem ti to říct osobně.
Můžu jít s tebou?
Nechci, abys venku čekal sám.
Podívám se na první půlku filmu.
Sejdeme se za hodinu v baru na náměstí, jo?
To skončí první půlka.
Chodba je jen na kouření.
- Co chceš? - Kluci!
- Vypadni, furt mě otravuješ. - Pozor na schody. Je zraněný!
Titti ho pustila dovnitř. Venku je mela. Kysličník, ošetři ho.
- Principe, uhni! K umyvadlu! - Co? Pij. Opláchneme mu obličej.
- Ne. Použijeme peroxid. - Vezmi to.
Chlapi! Venku je boží dopuštění. Policajti jsou všude!
Pietro.
- Co mu udělali? - Molotove, musím jít.
- Počkej, prosím. - Nemůžu, promiň.
- Neodcházej, prosím! - Uklidni se.
Zavírají dveře!
- Nejde to zamknout! - Titti, pusť mě ven!
Ne! Sem nesmíte!
Sem nesmíte!
Zastavte film!
- Rozsviťte! - Drž se u mě!
Rozsviťte!
Musím najít cestu ven.
Jo, počkej tady. Drž se u mě.
- Nehýbej se. - Budeme vzdorovat!
Ne, pracuje tady! Pracuje se mnou!
Styďte se!
- Nechte je! - Policie!
Moc dělníkům!
MOC DĚLNÍKŮM
Pusťte mě!
Titti, prosím. Čeká na mě.
Druhý dveře vpravo.
Je to nouzový východ. Jdi tamtudy. Rozumíš? Běž.
Zavři dveře! Jdi zavřít, ať sem nikdo nemůže. Běž!
Titti.
Dobré ráno!
- Jak to jde? - Čekáme na tebe už hodinu.
Přepsala jsem tu scénu, jak jsi chtěl.
Je tu pan režisér.
- Zdravím. - Dobrý den.
- Jsi na tomhle gauči. Ty na druhém. - Dobře.
1. LISTOPADU 1988
Zrovna jste se milovali. Jste hodně unavení.
Jste zpocení. Lapáte po dechu.
Pak text.
- Máš ještě hlad? - Ne.
Tady můžeš udělat gesto.
Beze slov. Vymyslíme to.
- Dobře. - Já jo.
Teď vstaň a odejdi ze scény.
Víš, jak jsi dělal tu scénu, kdy jíš a mluvíš na terase?
- Ano. - Vezmi sklenici a vrať se do pokoje.
Taky bych si rád vyzkoušel pozici, kdy sedíš na něm.
Takhle.
Co ty na to?
To s tou marmeládou je pěkný, zajímavý.
Problém je, že máme jen čtyři sklenice.
Kolik marmelády mám sníst?
Teď je problém v marmeládě?
Ne, ale…
- Máš problém s marmeládou? - Nemám. Jsem herec.
Tak hraj. Ukážu ti, co máš dělat.
Nabereš marmeládu prsty a pomalu mu ji přineseš k ústům.
„Nemožné lásky jsou ty, které trvají věčně.“
Kdes to četla?
Už nevím. Někde jsem to slyšela.
- I já. - Giulie, víš…
Kdyby ten film nezakázali, a pak nepovolili, nikdo by na něj nešel.
- Nebýt obvinění z obscénnosti… - Cigaretu?
…nebyla by to senzace.
- Kvůli pár polibkům. - Nebylo to jen pár polibků.
Dělali víc.
Francesco, klopil jsi oči, když se líbali.
Nechci se dívat, jak se chlapi líbají.
Mně se to líbilo. Ke konci jsem i brečela.
Vždyť je to dojemný. Potkají se, zamilujou se,
a možná už se nikdy neuvidí.
No tak, film bez konce.
Co mám sakra dělat, domyslet si to?
Tohle je dokonalá láska.
Na kterou nikdy nezapomeneš. Časem nevyprchá.
Jaký si z toho máme vzít poučení?
Nevím, jestli je z toho poučení. Ale nutí tě to přemýšlet, ne?
Pietro, co ty si myslíš?
Mně se to líbilo.
Jdu zkontrolovat stůl.
Pořád myslíš na ten film?
- Ne, proč? - Celej večer jsi divnej.
Nejde o film.
Jednou jsi mi řekl,
že tě zranili při protestu v Římě.
Jo. Zlomil jsem si ruku. No a?
Nevím, možná ti ten film připomněl tu dobu.
Proč? Ve filmu se nikdo nezraní.
Možná tě přepadla nostalgie.
Z čeho?
Před filmem jsi sršel energií.
U večeře jsi neřekl ani slovo.
Ta diskuze se mi nelíbila.
Samý hlouposti.
O čem jsme měli mluvit? O politice?
Taková vášeň je fascinující.
- Chceš vědět, na co jsem myslel? - Na co?
Jak jsem měl vědět, že to s ním nedopadne?
V podstatě jsme nic nedělali.
Zklamání.
Kariérista.
Chtěl jen ošukat režiséra, o kterým teď všichni mluví.
Když jsem to zjistil, konec.
A běžel sis ke mně pro útěchu.
- Chtějí mě jen proto, že jsem slavnej. - No a co?
Enea nebo Enea Monte jsou tatáž osoba.
Na to nepotřebuješ cvokaře.
Možná se překrýváte, ale jsi to ty.
Co je s tebou? Poslední dobou jsi divná.
Konečně sis všiml. Dobře.
Co se děje?
Nevěděla jsem, jestli si to nechám.
- Jseš…? - Byla jsem.
Rozhodlo za mě.
Odešlo, jako by mě slyšelo
a chtělo mě nechat na pokoji.
Smutný, ne?
- Bylo moje? - Co? Ne.
Nějakýho kreténa, kterýho jsem nedávno potkala.
Co je nám do druhejch?
Mám se nechat ostříhat?
Ne? Možná něco klasičtějšího, nebo něco bláznivýho.
Co?
FILMY PRO DOSPĚLÉ
PŘÍSNĚ ZAKÁZÁNO OSOBÁM MLADŠÍM 18 LET
INTIMNÍ EMOCE
- Jeden lístek, prosím. - Šest tisíc lir.
- Díky. - Není zač.
Čau.
Pamatuješ si mě?
Jo.
Měl jsi divnou přezdívku, ne?
Molotov.
Už dlouho mi tak nikdo neřekl.
Znal jsem kluka jménem Enea.
Enea, jistě. Jak se má?
To jsem se tě chtěl zeptat.
Už jsem ho neviděl. Sem nechodí?
- Je z něj slavnej režisér. - Vypadni.
Potrhlá děvko.
- Neměl jsi jeho číslo? - Ne, žádný číslo ani adresu.
Tak díky.
Už jdu!
Zvoním celou věčnost!
Promiň.
Trčel jsem ve střižně. Michele chce vždycky prosadit svou.
- Jednou ho uškrtím! - Znáš ho.
Ani ti nenesu dárek. Promiň.
Přinesl jsi mi kytky. Jsou krásný!
Čau.
Nechte ho bejt, jde rovnou z práce.
Eneo, ahoj!
Mimochodem, tvůj kluk je fakt hajzl.
Proč jsi mi ještě nedal roli?
Teď jsem přišel, slituj se.
No tak. Musím pracovat. Jsem na mizině.
Nehraj si na chudáka. Padesát lidí vyžije z toho, co ti dá táta.
Běž si stěžovat Francovi.
- Máš moje číslo. - Jo.
- Dost. - Ahoj.
- Dost. - Pořád si myslí, že jsme spolu?
- Je blbá. - Prosím tě.
- Doneseš mi lahev šampáňa? - Jo.
- Proč na mě tak koukáš? - Běž!
Promiň, podáš mi čokoládu, prosím?
Jasně.
Díky. Čau, já jsem Antonio.
- Enea. - Těší mě.
Dort vypadá krásně.
Snad bude dobrej i přes ten rámus.
Možná udělám dezerty na lžičku.
Dáš to do ledničky, prosím tě?
- Ať neplýtváme místem. - Jo.
No? Jak se ti líbí moje překvapení?
Není kuchař, ale…
Hráč vodního póla a milovník dezertů.
A jestli se nepletu, jsi navíc strojní inženýr.
Jo, ale to jen kvůli tátovi.
Ráda bych ti představila svýho nejmilejšího přítele, Eneu.
- Už jsme se seznámili. - Jo.
Jsem tu zbytečná.
- Máš všechno uspořádaný. - V kuchyni je to nutný. Jsem metodickej.
Důležitá je geometrie prvků.
Hlavní je mít všechno v čistotě.
Nemyslím hygienicky, spíš duševně.
Chápu.
Jsem puntičkář i v životě. Všechno mám uspořádaný.
Organizátor by se mi v životě hodil.
- Proč? Co děláš? - Točím filmy.
Paráda! Škoda, že do kina moc nechodím.
Takže mě neznáš?
Ne, vážně ne.
To se mi líbí.
Eneo, můžeš na chvilku?
- Jo. Promiň. - To nic.
Není můj typ.
Ale kdyby po mně jel, asi bych podlehla.
- Taky není můj typ. - Vážně?
O čem si mám povídat?
O strojním inženýrství.
- Díky. - Přinesu ti víno.
Nezměníme hudbu?
Jsem vyčerpaná.
Panebože, vůbec nechtěli jít domů.
MUŽ SNŮ ZEMŘEL FEDERICO FELLINI
Taková škoda.
1. LISTOPADU 1993
Kolik mu bylo?
„Narozen v roce 1920.“ Je rok 1993.
- Takže? - Jseš slabá v počtech.
- Sedmdesát tři. - Sedmdesát tři.
Nebyl tak starej.
Eneo, máš pravdu.
Tolik úspěchu, ocenění, slávy v životě, a nakonec
zbyde jen tohle.
Článek v novinách.
- Zapomeň na to. - Hele, Eneo.
Po interview musíme jít na zkoušku.
Neposlouchá tě.
- Je v šoku. - Jo, ale…
Bude představení před obecenstvem.
- Po interview vás opustím. - Proč?
V Miláně mám chlapa, kterýho občas vídám.
Říká mi „létavice“.
- Projdu, zazářím a zmizím. - Nikdy se neusadíš.
Ženy jsou nestálé.
Ženy. Ty ne.
Kdo to je?
Kdo?
Povědomá tvář, ale nevím, kdo to byl.
Dr. Gherardi, to je potěšení.
Chtěla jsem vám poděkovat.
Zachránil jste mi maminku.
- Za měsíc ji přiveďte ukázat. - Ano.
Jistě. Přivedu ji co nejdřív.
Jsou tam tři balíčky kávy, potřebuju dva,
ale vezmu všechny, protože nechci, aby jeden zůstal sám.
Ten režisér se mi líbí.
Viděla jsem jeho poslední film, moc mě dojal.
- Viděl jste ho? - Můžete to zesílit?
Jistě. Claro, zesil to.
- Ano. - Díky.
Div jsem si oči nevyplakala.
- Ten film je výbornej. - Prosím.
…jsou součástí mého pracovního prostředí a zahrnují všechny společenské vrstvy.
Do svých filmů vždycky vkládám část sebe. Svoje osobní zkušenosti.
Na vašich filmech se mi líbí, že city převažují nade vším.
Někdy se zdá, že vyvolávání emocí je pro někoho skoro chyba.
ABY NÁS ČAS A PROSTOR NEROZDĚLILY
- Znovu jsi tam nešel? - Ne, je to věčnost.
- Určitě to byl on? - Jo.
A jak se má?
Jak to mám vědět? Je to tak pět, šest let. Nevzpomínám si.
Po tom koksu jsi podrážděnej.
Což je divný, je dobrej.
- Tady jsi. - Ahoj.
Přišel jsem jen na skok.
Dobře. Ale nenabízím nic k jídlu, vy dva asi už nemáte hlad.
- Jsi naštvanej? - Ne. Měl bych bejt?
Tohle jsme dělávali spolu.
Ale dřív.
Byla protivná jako hospodyně v Rebece.
- Kdo je Rebecca? - Je to film.
On v kině nikdy nebyl.
Hospodyně je skvělá role.
Hospodyně šla pro svetry do čistírny.
Lorenzo a Bruna pozdravují. A teď se s tebou loučím.
Už půjdu.
Užij si zbytek, zaplatil sis ho.
Asi bude lepší, když se tu chvíli neukážu.
Hodně štěstí.
Mohla to udělat Nora.
Má volno, měl bys to vědět.
Ty svetry mohly počkat.
- Ne, dneska si ho oblíknu. - Proč? Kam jdeš?
Ty na to kašleš, ale jdeme k Alici na večeři.
To je otrava.
Cože? Co to s tebou sakra je?
Žárlíš, když se sjedu s někým jiným.
Dělali jsme to spolu. Ne jen tak s někým.
Bylo to jen jednou. Antonio, prosím!
Chceš skončit jako Molotov?
Nepočkali jsme na tebe. To tě sere?
Když to říkáš, tak to nechápeš!
Dáme lajnu, než půjdeme ven?
Takhle se mnou nemluv!
- Poslední lajnu. Proč ne? - Protože nechci!
Počkej.
No tak, počkej.
Pusť mě. Co to sakra děláš? Co?
- Usmiřme se. - Ne.
Víš, že jsem silnější než ty!
- Počkej! Bože! Počkej! - Co je?
Panebože.
Eneo, co je? Hej. Co se děje?
Ty jseš ale vůl.
Nech si ty vtípky.
Sereš mě, když to děláš. Jsem takovej kvůli tobě.
Víš? Pojď sem.
Ahoj.
- Myslíš, že je Alice naštvaná? - Vůbec ne.
Stejně ti vždycky všechno odpustí.
Protože vždycky děláme, co řekneš,
hele, co udělám.
Tak.
Spokojenej?
Nora bude naštvaná a musím vyměnit povlečení.
- Udělal jsem to kvůli tobě. - Jo, pro jednou.
Vždycky děláme, co chceš. Jsi hlavou v jiným světě.
Víš, jak to mám, když dělám na novým filmu.
Jedu úplně nadoraz.
Mimochodem, ten koks byl jen jednorázový rozptýlení.
Já tě budu rozptylovat.
V rauši můžeš bejt jen se mnou.
Přestaň. No tak, přestaň, to lechtá.
- Au! No tak. - Rozumíš? Co?
No tak.
Kousek toho parmezánu a tamhleten sýr, prosím.
Omluvte mě.
- To je na mě. - Je to 18 000 lir.
Eneo.
Jen sušenky a grappu, Titti?
Dělám to stejně jako Garbo.
Poznal jsi mě.
Šel jsem za tvou vůní.
Vůně Nového Olympu. Hned jsem ji poznal.
Už se nevyrábí.
Co ty tady?
Stříhám film ve studiu kousek odtud.
- Nezměnil ses. - Lhářko.
- Ty taky ne. - Oba jsme lháři.
Jsi trouba.
Do kina už ses nikdy nevrátil. On ano.
Přišel a nechal ti dopis.
Myslím, že ho mám pořád doma.
Bydlím kousek odsud.
- Pojď dál. - Můžu?
Pojď dál.
Omlouvám se za nepořádek, ale nikoho jsem nečekala.
Promiň. Mám spoustu věcí. Mám věci všude.
Ale věci jsou jen věci.
Přilnu k lidem, ne k věcem.
Líbí se ti?
To je výšivka.
Moje práce. Jestli chceš, taky ti něco vyšiju.
Tenhle barák byl plnej věcí.
I z doby, kdy jsem tančila a zpívala.
Chtěla jsem do televize jako Raffaella Carrà. Marně.
Podle líčení bych tipoval spíš Minu.
Mina je Mina. Je jedinečná. Raffaella Carrà je taky dobrá.
A dobře tančí.
Zpěvačka a tanečnice. To jsem netušil.
Vážně? Myslíš, že jsem se narodila jako pokladní?
Že pokladna byla moje poslání? Posaď se.
Máš pravdu. Nikdy jsem se neptal, čím jsi chtěla být,
jaký máš život.
Možná to bude znít hloupě,
ale zažila jsem spoustu lásky.
Měla jsem spoustu nápadníků.
Samozřejmě jsem sáhla po tom nejhorším. Ale to je klasika, jiný příběh.
Ale nestěžuju si.
Vlastně bych chtěla mít kočku.
Ale v mým věku…
Kdyby se mi něco stalo, co s kočkou?
Promiň.
Otravuju tě řečma o svým životě, ale jsme tu kvůli tobě.
Pojď se mnou.
Když jsem odešla z Nového Olympu,
dala jsem do tašky všechno, co jsem měla na pultě.
Možná je tam nahoře, ale moc dobře si to nepamatuju. Páni.
Možná tady.
Vezmi tu krabici.
Pojď, dej ji sem.
Koukni, co tu všechno je.
- Nikdy nic nevyhodím. - Titti, už tam není.
Proč by nebyl? Určitě tady někde je.
Pamatuju si to, jako by to bylo včera.
Tady je.
Tady. To je ono.
Nechal ho tam, kdyby ses vrátil, ale nikdy jsi nepřišel.
CO JSI TO NAPSAL? „ABY NÁS ČAS A PROSTOR NEROZDĚLILY?“
ALE VŠECHNO NÁS ROZDĚLOVALO
TO JE MOJE ČÍSLO. ZAVOLEJ. I KDYBYS MĚL ŘÍCT NE.
Máš telefon?
Tamhle.
Nebere to?
Blbej záznamník. To číslo už neplatí.
To mě mrzí.
Milovala jsem tě.
Všechny jsem vás milovala.
Já vím.
Už běž.
Běž.
Zavři dveře.
Ahoj, Eneo.
Jak jsi to napsal?
„Aby nás čas a prostor nerozdělily.“
Ale všechno nás rozdělovalo.
Kdybychom spolu ten den šli ven,
do restaurace, kterou jsem zamluvil,
kdybychom si povídali a smáli se u sklenky vína
jako obyčejný pár,
možná bychom zůstali spolu.
Když jsem se vracel z kliniky, už začal binec,
ale povedlo se mi dostat se k baru.
Chtěl jsem běžet ke kinu, ale ocitl jsem se
uprostřed střetu mezi demonstranty a policií.
Porazilo mě auto, zranil jsem se. Ošklivá zlomenina ruky.
Chvíli to trvalo,
ale jak to šlo, šel jsem tě hledat.
A pořád jsem tady. Čekám.
Tvá nepřítomnost mě k tobě poutá o to víc.
Už jsem si na ni zvykl.
Byl jsi v mém životě, než jsme se poznali.
Myslel jsem na tebe, než jsem věděl, jak vypadáš.
To je moje číslo. Prosím, zavolej.
I kdybys měl říct ne.
Ahoj, Eneo. Neslyšel jsem tě přijít. Máš nákup?
- Šel jsi do krámu? - Ne, zapomněl jsem. Promiň.
Jednou chci, abys koupil čtyři věci. Musím všechno dělat sám?
Máš pravdu. Promiň, jsem debil.
Děje se něco?
Hej.
Hej…
Pojď sem.
Co se stalo?
Jsem tady. U tebe. Ne.
Co je?
Pojď dovnitř.
- Pojď, jdeme dovnitř. - Pomoz mi.
To víš, že ti pomůžu. Pojď sem.
Mám silné nutkání…
Myslím, že to špatně skončí.
Neprozradím ti konec.
Proč? Viděl jsi to?
Byli jsme na tom kdysi v kině,
kde dávali klasiku a starý filmy.
Kdo je to „my“?
Kamarád z univerzity.
Byl machr na filmy.
Znám ho?
Ne, už se nestýkáme.
Bydlel v Římě. Já ne.
Znáš to. Jeden den jste kamarádi, a pak jste jako cizí.
Ahoj.
- Nora ti nechala jídlo v troubě. - Nemám hlad.
Tak co? Schůzka nedopadla dobře?
Byla to nuda, ani o tom ani nechci mluvit.
Co to je?
Jen tak projíždím kanály.
Pomůže nám.
- Počkej, vrať to. - Myslíš tohle?
Jo. Chci něco vidět.
Co?
Nic.
Tak jo.
Ten film je úžasnej.
Já vím.
Už jsem ho viděl třikrát, ale nikdy mě neomrzí.
Je fantastická.
Obě dvě.
Pietro, co se děje?
Nic.
Nejde o film, že ne?
Ne.
Chceš o tom mluvit?
To je jen nostalgie.
Vždycky z tebe musím tahat každý slovo. Nikdy se mnou nemluvíš.
Pořád mám pocit, že jsi myšlenkama jinde.
Proč mě tam nikdy nevezmeš?
Už tam jsi.
I tam.
Utaháte ho.
Aby River upustil energii, musí každý den hodinu běhat.
Čau.
Tobě to sluší! Kam jedeš?
Do Říma, na pár hodin.
Říkal jsi, že dnes zůstaneš doma.
Že nemáš žádný kontroly ani operace.
Já vím. Musím za pacientem, kterýho jsem nedávno operoval.
Tvoji asistenti na to nestačí?
Ne, jsem jeho chirurg a musím ho vyšetřit.
Vrátíš se na oběd?
Nevím. Napíšu ti.
Převlíknu se a pojedu s tebou. Můžeme spolu poobědvat.
Ne, protože… Už jedu pozdě.
A nevím, jak dlouho ta vizita potrvá.
Neměla přijet Laura a ostatní?
Ano, odpoledne.
Aha. Zkusím to urychlit.
- Čau. - Čau.
Proč ve svých filmech často mluvíte o homosexualitě?
Nemluvím o ní často, to jen ostatní o ní nemluví nikdy.
Poprvé řešíte společenské téma.
Bál jste se předvídatelnosti?
Myslím, že rozdíl je ve způsobu, jakým o tom mluvím,
v mé vizi, mém úhlu pohledu.
- Děláte z toho citovou záležitost. - Vždy mluvím o citech.
Všichni to vědí, diváci, můj tým: scénáristka,
vedoucí produkce i asistentka.
Jako první režisér jste se veřejně vyoutoval.
Chtělo to odvahu.
Když jste zamilovaní, nepotřebujete velkou odvahu.
Podle mě láska dává sílu dokázat všechno na světě.
A moje láska je tady.
Je jasný, že ti něco chybí.
- Ale já mám všechno. - Jo. Tím bych si nebyla jistá.
Hlavně nezačínej s dětma, prosím tě.
Zdravím vás.
- Čau. - Čau, Pietro.
- Vy nikdy nepracujete? - To ty pracuješ moc.
A víš, že jsem zkusila všechno…
- Mohli jste adoptovat. - Nemám mateřský instinkt.
- Máš ho a plně ho uspokojuješ. - Na kom?
- Mat za dva tahy. - Já, nebo on?
Škoda, že jsi na to nepřišel.
Nejsou jediní, kdo si nevšimnou, co mají před očima.
Já si všimnu všeho.
- Proč se čertíš? Jen to tak říkám. - Jak se má pacient?
Mnohem líp.
Jak se to pozná? Tváříš se, jako by umřel.
Jsem jen unavenej.
Naštěstí jste tu a zvednete mi náladu.
- Laura nám vykládá tarot. - Její novej výstřelek.
Je to vážná věc.
A co říkají?
Že mám životě velký tajemství.
Vážně? Netajíš mi náhodou něco? Mám se bát?
Mám vyložit tobě?
- Ne, díky, já na to nevěřím. - No tak, jen jednou.
Srdce nikdy nezapomíná.
Co to znamená?
Netuším. Je to tvoje karta.
Díváš se někdy na lidi a myslíš na to, že umřou?
Naštěstí ne.
Tolik lidí jsme znali a milovali, jen abysme je ztratili.
Možná na ně pořád myslíme, ale nevíme, jestli žijí.
Ten dopis tě fakt rozhodil.
- Dopis za to nemůže. - Jsi divnej, cos mi o něm řekl.
Je to divný, protože je to tak dávno.
Pamatuju si jeho jméno, co jsme si říkali, co jsme dělali, ale…
Mám pocit, že si už nevybavím jeho tvář.
Někdy jo.
Pamatuješ, jak jsem se tenkrát ve vlaku díval z okna?
Myslel jsem, že ho vidím za oknem druhýho vlaku, vedle toho našeho.
Možná to nebyl on, já nevím.
Snad neruším, hrdličky. Tolik lásky.
Jsme s Alicí spřízněný duše.
Spřízněný v tom, že nic neděláte, a já po vás uklízím.
- Představuje si nás mrtvý. - Dobře.
Zatímco o tom přemýšlíte, já jedinej žiju a pracuju.
Počkej, pomůžeme ti.
Mohl jsi počkat na Noru, přijde zítra.
Nedělej blbýho. A dost s Norou. No tak.
Nikdy jsi mi o tom vlaku neřekl.
Bylo to jako vidina.
Tak to je. Čím vzdálenější minulost, tím krásnější se zdá.
- Tak proč na to pořád myslím? - Protože jseš posedlej.
Možná se ti to jen zdálo. Po tolika letech.
Já si nepamatuju ani lidi, který jsem potkala včera.
Tohle je pro živý.
- Kdys ho upekl? - Dělal jsem ho celej den.
- Dost řečí. Sníme ho. - Je obrovskej.
- Jsme tři. - Jak?
Byl pro všechny, ale večírek se moc nerozjel.
- No tak, dáme si ho venku. - Cvoku.
Už jsem plná.
Krása.
Vše je připraveno. Mám svíčky s čísly.
1. LISTOPADU 2015
Ale můžu dát i 14 normálních.
Ne, v pohodě. Nemá narozeniny, je to jeho 14. film.
Výborně. Stejně tu budu. Kdy ho mám přinést?
Tak za pět minut. Zavolám vás, než začnou.
- Super, díky. - Děkuju.
Pak se sejdeme k výběru lokací.
- Dobře. Řeknu to i kameramanovi. - Dobrý nápad.
Zrovna koriguju další scénu.
Super. Pak se podívám.
Tady jsi.
Měla jsi pravdu. Střihač přišel později, omlouvám se.
- To nic. - Díky.
Můžeme? Všechno, jak má být?
- Jo. - Tak jsme připraveni.
Všechno vypadá dobře. Můžeme začít.
- Díky. - Antonio?
Jo? Už jdu.
- Je to připravené? - Jo, podle návrhu.
Zvon spadne shora.
Přistane v otevřeným sudu s jemňoučkým skleněným prachem,
který se rozletí, čímž simuluje výbuch,
který pak upravíme v počítači.
Chci to točit frekvencí 50 fps samotný a pak s herci.
- Nebude to problém? - Ne, maestro.
Prostě to uklidíme a přidáme materiál. Zabere to pár minut.
- Může padat z větší výšky? - Jistě.
- Takhle? Výš? - Trochu výš.
Táhni.
Myslím, že to stačí…
Zkusíme to… Pozor!
Eneo! Hej!
- Moje oči! - Co se stalo? Pojď se mnou!
- Co se stalo? - Odvedeme ho. Zavolejte sanitku!
Pojď se mnou ven.
Doktore Gherardi, pohotovost.
Volá sekretářka dr. Renziho. Máte operovat pacienta.
Řekni jí, že teď nemůžu. Jsem moc unavený.
Cože?
Nehoda při natáčení?
Enea Monte, režisér?
Počkej. Dej mi ten telefon.
Tady Gherardi.
Můžeme začít?
Připravte operační pole.
- Neporušený. Jen jsem zašil rohovku. - Dobře.
- Čočky by měly být v pořádku. - Dobře.
Promluvím s nimi.
- Tak zatím. - Čau.
Rodina pana Monteho?
Jak mu je?
- Dobře. Teď spí. - Můžeme ho vidět?
Ano, ale nechte ho odpočinout.
V obou očích měl skelný prach. To jsme vyčistili.
Takže nepřijde o zrak?
Postupně se to zahojí.
Kdyby něco, dám vám vizitku.
Dejte ji jemu.
Děkuju.
Volejte kdykoli.
Děkujeme.
Pane doktore.
Chtěl jsem vám říct…
On je můj život.
Nebojte se. Úplně se uzdraví.
Co tu děláš potmě?
Slepila jsem vázu.
Vzpomínáš si?
Jedla jsi?
Ne.
Ale je uvařeno.
Nemám hlad. Jsem utahanej.
Jak dopadla operace?
Dobře.
Jakej je?
Nevím, všude má obvazy.
Viděl jsem ho jen na sále a pak, když spal.
Mluvil jsi s rodinou?
Ano.
Jakej je jeho partner?
Jak víš, že má partnera?
Z internetu.
Je hezkej?
Jo. Chtěl tam zůstat přes noc, i když to nebylo nutný.
Moc ho miluje.
Tenhle typ zákroku nevyžaduje noční péči.
Dal jsem mu sedativa.
Celou noc prospí.
Je v klidu, protože ví, že jeho partner je s ním.
Já bych s tebou taky zůstala.
I kdybych musela stát.
To ty ne.
Co to říkáš?
Ty bys to neudělal pro nikoho.
Kdyby to bylo nutný, tak jo. V jeho případě to nutný není.
Nejde o nutnost.
Jde o lásku.
Co je? Zlobíš se na mě?
Ty pláčeš?
Nemůžu si pomoct.
Dojímá mě, když vidím,
že někdo někoho miluje víc než svůj život.
Promiň, Pietro, dojalo mě to.
Ohřeju ti jídlo.
Bolelo to, když jsem vyndával stehy?
Ne, šlo to, děkuju.
Váš hlas se mi zdá povědomý.
Ale zní trochu tlumeně.
To bude tím anestetikem.
Skoro jsem viděl váš profil.
Uměl bych ho popsat.
Toho jsem si nevšiml.
Mám skvělou představivost.
To patří k vaší práci.
- Nechám vás odpočívat. - Pane doktore.
Chodíte do kina?
Zřídka.
- A co děláte? - Léčím lidem oči.
I vašim fanouškům.
Buďte mi za to vděčný.
Kdy budu moct domů?
Dnes, když slíbíte, že si ty obvazy týden necháte.
Pošlu vám sestru na převaz.
Rád bych, abyste mě někdy navštívil.
Je to moc?
Ne.
Až budu mít čas, přijdu vás navštívit, slibuju.
Na shledanou.
Titti.
Hodně na tebe myslím, víš?
Ale cítím se provinile.
Měl jsem se o tebe starat, nenechávat tě samotnou.
Nejsem sama.
Jsem samotářka.
Vždycky jsem si vystačila.
Nikdy mi neuniklo nic, co se tě týkalo.
Každý tvoje ocenění.
Tvoje práce.
Tvůj život s Antoniem.
Byla jsem tu, když ti bylo smutno.
Eneo, naši milovaní jsou pořád s námi.
Vždycky, i když je nevidíš.
Můžeš říct, že jsme se skoro nevídali.
To nic neznamená.
Nejde o to, jak často, ale jak.
Jak se znáte.
Jak silný je mezi vámi pouto.
Kvůli tobě mluvím jako filozof.
Dobrý den.
Tady doktor Gherardi.
- Chci se zeptat, jak vám je. - Pane doktore, těší mě.
Je mi dobře. Nevidím, ale to nic.
Poznám vám to na hlase.
Sestra mě informuje,
ale chtěl jsem to slyšet od vás.
Vaše sestra je skvělá. Je moc šikovná a hodná.
Ale neslíbil jste mi taky návštěvu?
- Nebo se mi to zdálo? - Ne.
Říkal jsem, že vás přijdu navštívit.
Můžete teď?
Teď jsem na klinice.
Nechci vás nutit.
Dobře, přijedu co nejdřív.
Když mi řeknete adresu, dorazím.
Řeknu Antoniovi, ať vám ji hned pošle.
Dobře.
Co vidíte?
Víte, co vidím, váš dům.
Proto se ptám.
Ten dům pro mě moc znamená. Je plný vzpomínek.
Musel jsem si ho vybojovat.
Někdy mi chybí vidět věci, který jsem viděl už tisíckrát.
Nemáte to na dlouho.
Jméno Pietro mě v životě provází.
Za studií jsem znal jednoho Pietra.
Kamarád?
Víc než to.
Co je?
Jen zvláštní pocit.
Jsi rád, že přišel pan doktor? Nachystal jsem aperitiv.
- Pojďte dovnitř. - Přivedu Eneu.
Pietro. Mobil.
Haló?
Ano, je tady. Chviličku. Jistě. Volá Enea Monte.
Haló?
Neřekl jste mi, že nepřijdete. Myslel jsem, že vás tu uvidím.
Promiňte. Hlavní je,
že jste v pořádku. Můžete se vídat s kým chcete a kdy chcete.
Pozvi ho v sobotu na večeři. Jo!
To je doktor?
Jo. Promiňte, pane doktore, Antonio a Alice tady chystají večeři.
Telefon zvedla vaše žena?
Ano, jsem tady s manželkou, jo.
- Moc vám fandí, jak jsem říkal. - Dejte mi ji, ať ji pozdravím.
Jistě.
Chce tě pozdravit.
Haló?
Ano. Moc mě těší. Vážně.
Promiňte, že jsem se nepředstavila, zaskočilo mě to.
Někdy se musíme poznat osobně.
Zrovna jsem říkala manželovi, aby vás pozval na večeři.
Můžete v sobotu?
Udělalo by mi to radost.
Panu doktorovi taky?
Samozřejmě, ano.
Tak já přijdu.
Pošleme vám adresu. Tak v sobotu.
Dobrou noc.
Přijde v sobotu!
V sobotu večeře u doktora. Jeho žena mě miluje, tak mě pozvala.
Jseš hroznej.
Flirtuješ s každým.
Jseš děvka.
V sobotu večeříš u doktora, zlato.
Já? Ani nápad.
Jakej doktor je?
Co myslíš? Je to chlap.
- Hezkej chlap. - Nezačínej, Noro.
- Jede po něm. - Má vkus.
Když tě zajímá, najdi si ho na netu.
Zkoušel jsem to. Našel jsem jen jeho publikace, ani jednu fotku.
- Vy jste jistě Giulia. - Pojďte dál.
Ty jsou nádherný. Děkuju.
Je mi líto, že váš partner nemohl přijít.
Musel jet za otcem do Benátek.
Jistě. Tak snad příště.
Představím vám přátele.
Chodíme spolu na vaše filmy.
Ano, máme je moc rádi. Já jsem Gaia, těší mě.
Budu se červenat. Pojďme si tykat.
Francesco. Moc si nelichoť, byli jsme i dost kritičtí.
To chápu. Jinak je to nuda.
Já jsem Massimo a to je moje žena Laura.
Ráda vás poznávám. Jsme z vás nadšení.
- Děkuju. - A tady je tvůj doktor.
Jsem rád, že jste přišel.
Konečně vás vidím.
- Pojďme se napít. - Ano.
- Dobrý nápad. - Díky.
Některý lidi nesnesou, když vášeň pohasne.
Každej pár si tím nakonec projde.
Záleží na tom, co s tou vášní uděláš.
- Každý ji nasměruje jinak. - Třeba na nějakou zálibu.
Nebo na někoho jinýho.
Je to soukromý rozhodnutí.
Ve vztahu není soukromí.
Ano, ale kdo nemá vlastní tajnou zahradu?
Místo jen pro sebe? Každý ho má.
Když je to tajemství, proč o tom mluvit? Zkazí to kouzlo, ne?
- Pojďme do obýváku. - Ano.
Po všech těch letech spolu nás zachránila něha.
To je romantický slovo pro rutinu, Lauro.
Eneo, odpusť jí to. Moje žena je hroznej cynik.
Za což vděčím tobě.
- To my máme hezký vztah. Ne? - Jo.
- Co je špatnýho na něze? - Nic.
Myslím, že zmírňuje plynutí času. Možná mu dává smysl.
Řekni nám pravdu. Svoje tajemství dáváš do svých filmů, že?
Ne vždycky.
Někdy je vyprávění jen způsob, jak si vybavit pocit.
Pokud se tvoje filmy inspirují skutečným životem, pak mám otázku.
Proč se ty dva kluci z tvýho prvního filmu už nesetkali?
Jestli to fakt chcete vědět…
Při protestu se mu stala nehoda.
Na naši schůzku nedorazil.
Zjistil jsem to po letech, tak to ve filmu není.
To se stává.
To je život.
Můžu ti zavolat taxi.
Rád se projdu.
Moc rád jsem tě poznal, Giulie.
Já tebe taky.
Opravdu.
Pietro.
Běž.
Celý život…
si přeju, aby ses na mě tak díval.
Jak ses dneska díval na něj.
Běž!
Být zapomenut moc bolí.
My jsme na sebe nezapomněli.
Vzpomeň si na mě čas od času.
Sbohem, Eneo.
Sbohem, Pietro.
VĚNOVÁNO TITTI A ALICI
NOVÝ OLYMP
Překlad titulků: Markéta Demlová