Mor.
STUNDANDE KRIG
DEKLARATION
BASERAT PÅ BOKEN AV STACY SCHIFF
Varför?
Jag vill leva gott. Men jag är för lat för att arbeta för det.
Ganska enkelt, faktiskt.
Vi uppfostrade dig inte så här.
Tyvärr, mamma, men det gjorde ni faktiskt.
Har du nån aning om vilket trångmål vi befinner oss i?
- Jag förstår att det är dags för mig... - Du ska lämna det här huset.
Om jag ser dig här igen, eller på nån egendom jag äger,
ser jag till att du blir pryglad och satt i bojor.
- Punkt slut. - Pappa.
- Jag lovar... - Lova nån annan.
Vad ska det bli av mig?
Det är inte mitt bekymmer.
Vi kan inte gå med på det.
Vi är inte benägna att ge efter.
- Först vill ni roffa åt er Kanada. - Vi har gett upp det kravet.
Inte jag.
Nu gör ni anspråk på Mississippiflodens banker.
Om ni inte betalar skadestånd tvingas vi söka kompensation nån annanstans.
Vi måste fortfarande diskutera Newfoundland-vattnen.
Torsken är vår, sir. Vi ger inte upp den.
Den är inte er att ge upp, utan vår att bevilja.
Sån tyranni orsakade kriget till att börja med.
- Mr Jay. - Sir?
Får jag be er att inte röka.
Jag finner det ganska kvävande.
- Ert territorium... - Land.
Sannerligen.
Ert land löper längs hela Atlantkusten till Georgias södra gräns.
Vad ger er rätten att dubbla det
och göra anspråk på marker som ingen av oss här nånsin har sett?
Genom den rätt som innehas av nationen vi kommer att bli.
Desto större anledning att begränsa omfattningen vi enas om.
Om ni ämnar stänga in oss mellan havet och Alleghenybergen,
hur kan vi betrakta det som fred?
Om ni inte godtar några begränsningar för era gränser,
hur kan vi vara säkra i våra nordamerikanska intressen?
Att ni kommer ha nordamerikanska intressen är grunden för vår oro.
- Jag vill att nån förklarar för mig... - Mr Grenville...
...hur det är möjligt att Newfoundland...
- Är ni så oerhört idiotisk? - ...både är och inte är en del av Kanada.
Om ni hade ens minsta
- grepp om prejudikat, skulle ni... - Kanske genom arrangemang...
För Guds skull!
Dr Franklin.
Mr Oswald.
Ska vi gå rakt på sak?
På vilket sätt?
Era vänner i Versailles har ritat en karta
som är mindre generös än vad vi har föreslagit.
Har de?
Ni vet det. Vi vet det också.
Hur har ni fått veta det här?
Genom spelet som vi alla är inbegripna i.
Det är just snyggt att säga till en man
att man stulit ur hans ficka som bevis på sin ärlighet.
Mr Adams, låt honom prata.
Det är de som vill stänga in er öster om bergen.
Resten kommer att gå till Spanien och rödskinnen.
För att hålla oss båda i schack.
Kan vi inte enas om att ni vinner mer genom att göra upp med oss här och nu,
än om ni överlåter det åt fransmännen?
Ger ni oss Kanada?
Det kan vi inte.
Avstår ni från skadestånd för beslagtagen egendom?
Om ni gör detsamma.
Avstår ni från alla marker till Mississippiflodens östra banker
och garanterar navigeringsrättigheter på själva floden?
Ja.
Beviljar ni oss fiskerättigheter utanför Newfoundlands kust?
- Kusten är ej förhandl... - Ge oss...
Ge oss ert bifall nu utan vidare inblandning av minister Vergennes,
så är svaret ja.
Jag vet inte.
Vad menar ni?
Jag menar att jag inte vet.
Vet ni inte om ni kommer att säga ja?
Det stämmer.
När tror ni att ni vet?
Det kan jag inte säga, men jag vet att jag inte vet nu.
Nåja...
...dags för kvällsmat.
Mr Adams. Mr Jay vill byta några ord, sir.
Behandlar han dig väl, Benoit?
Mr Jay är en ytterst sansad husbonde.
Att bli tillsagd att inte röka. Vilken arrogans.
Är det vad ni önskar förmedla till mig?
Han är inte mannen han en gång var. Det är dessvärre tydligt.
Och vad vill ni göra åt det?
Det har ni redan beslutat.
Jag ger endast mitt medgivande.
Jag tycker inte om er.
Inte?
Jag tycker inte om er arrogans.
Jag tycker inte om er låtsade ödmjukhet.
Jag tycker inte om er så kallade slagfärdighet
som ni använder för att avväpna dem som skulle genomskåda er bedräglighet.
Jag tycker inte om er utsvävande böjelser.
Förkastligt hos nån hälften så gammal som ni,
men absolut avskyvärt hos en man i hög ålder.
Jag tycker inte om er brist på skrupler, er utomäktenskapliga avkomma,
era personliga vanor, ert sätt att klä er.
Jag avskyr er lilla almanacka.
Tja, jag startade faktiskt ett kompani av brandmän i Philadelphia.
Det måste vara värt nåt.
Allt jag har sagt
är bara en ingress.
"...tvingar mig att ta avstånd från alla som kallar sig själva patrioter
och avsky upproret de olagligen underblåser.
Men farfar har bett mig hålla tyst och inte äventyra hans egna möjligheter,
vilken sida som än segrar.
För i tider av oro är det förnuftigt att verka vara en sak och vara en annan,
och således gagnas oavsett, åtminstone är det vad han lär mig.
Ingen är bättre på konsten att förleda."
Får jag?
Inget snarfyndigt genmäle?
Vad spelar det för roll vad jag säger? Ni har redan prövat och dömt mig.
En oskyldig man skulle protestera.
Det skulle även en skyldig.
Jag skulle kunna krossa er med det här.
Det har ni länge önskat.
Här är er chans.
Det finns ingen synd jag betraktar som under er värdighet...
...förutom högförräderi.
Tack. Antar jag.
Vad anser ni om det brittiska förslaget?
De är beredda att ge upp mer än vi kunde ha hoppats på.
Varför tvekade ni då?
För att...
...en sak är vad jag lovade, och en sak är vad jag måste göra.
Vad tror ni att fransmännen säger om vi accepterar?
De kommer att dra slutsatsen att mitt löfte inte betyder nåt...
...och de kommer att ha rätt.
Vilken nation ämnar ni tjäna?
Jag är här för Amerika, sir.
Jag har aldrig brytt mig om nåt annat.
Då så. Ska ni och jag sluta fred?
Det ska vi.
Ni frågade mig inte hur brevet hamnade i mina händer.
Jag misstänker att mr Bancroft gav er det.
Sa han det?
Självklart inte, men han är anställd av britterna.
Har ni vetat om det här?
Ganska länge.
Ni har gjort honom till en förtrogen.
Han har suttit här och tagit del av ytterst känsliga ämnen.
Han har sått oenighet och ägnat sig åt förfalskning,
och handlat för att underminera allt som vi hängett oss själva åt.
Det är sant, men eftersom han är en i övrigt älskvärd karl...
...så kan jag inte klandra honom för det.
Jag... jag ska åka tillbaka till min inkvartering nu.
Sätt fart! Raska på, era arbetsskygga byrackor!
Till Duc de la Vauguyon.
Sätt fart! Raska på, ynkliga småfiskar!
Till baronen av Romainville.
Skynda dig. Han ropar!
Till markisen av Castries.
Greven av Montbarrey.
Kansler Maupeou.
Vad?
Ansträng dig mer.
Vad vill ni?
Jag har ett meddelande.
"Min tiger."
Jag försöker koncentrera mig.
Inte tillräckligt, verkar det.
"Er bror må vara kung, men ni härskar över mig."
"Mina provinser i norr och söder är redo att få sina frukter skördade..."-
Jag kan inte rå för varje kvinna som får lust att skriva.
Min stackars pojke.
Som det måste plåga dig.
Sluta tramsa och erkänn att du har förlorat.
Vem säger att jag har förlorat?
20 000 livres säger det.
Vadslagning om schack?
Det är inte sportsligt.
Visst.
Låt gå.
Då säger vi 20.
Vad?
Jag... Inget.
Vem är ni igen?
Er ödmjuke tjänare, monsieur le Comte.
Kan ni nåt om schack?
Litet.
Nå?
Vad föreslår ni?
Ta er bonde och...
Inte rättvist.
Så säger alla som förlorar.
Säg mig ert namn igen.
Guillaume Temple.
Mina damer och herrar,
får jag presentera monsieur Guillaume de Temple.
Min nya...
...spelminister.
Hur är det med er i dag, doktorn?
Som det ser ut, sir.
Jag är rädd att förhandlingarna har frestat oerhört på er.
Vad får er att säga det?
Jag vill inte förolämpa.
Jag är tämligen immun. Tala.
Ett erbjudande presenterades för oss i vårt förra möte.
Ett vi mycket väl kunde ha byggt vidare på.
Och ni bemötte det med...
...förvirring.
Ni tror inte att jag är vid sunda vätskor.
Är ni det?
Kanske inte, men jag vore den sista att veta det.
Ni roas av gåtor, sir.
Jag föredrar tydlighet.
Dr Franklin fastnade på en ordningspunkt. Inget mer.
Vi har diskuterat det till min belåtenhet.
Ni och jag diskuterade också nåt, som jag minns det.
Det har också blivit löst.
Var står vi nu?
Med fyra punkter att säkra.
Vår självständighet, våra gränser, våra skadestånd...
Och den heliga torsken, givetvis.
Ja. Torsken.
Det vore bäst om vi till slut talade i en stämma.
Vems?
Jag låter det gärna bli min.
Det tror jag inte.
Ursäkta?
Ni är för sval, sir. Ni tjänar oss ingen sympati.
Och ni föreställer er själv vara...?
Jag är för het. Åtminstone är det vad jag får höra.
Tja, då återstår visst bara jag.
Er påstådda charm måste duga till nåt.
De är här.
Kan ni herrar ställa fram en stol åt mig?
Jag föredrar att göra det här upprätt.
Ni har förbättrats avsevärt, doktorn.
Aldrig bättre, sir.
Då får vi hoppas att dagen för med sig den konkordans vi alla söker.
Vi närmar oss den med samma anda och hopp.
Var är mr Grenville?
Ute och fiskar.
Erkänner ni vår självständighet ovillkorligt?
Det gör vi.
Gränserna för vår nation blir som avgjort,
och sträcker sig till Mississippiflodens östra banker.
Överenskommet.
Och rättigheterna till torsken utanför Newfoundlands kust,
behålls också av oss.
Just det.
- I så fall, gällande dessa punkter... - Det finns ett nålsöga.
Vi är tämligen orubbliga i frågan om skadestånd.
Det måste utgå kompensation till de lojala undersåtar till Kronan
som inte önskar delta i ert experiment.
Då måste även amerikanernas förluster ersättas.
Det är inte acceptabelt för oss.
Mr Oswald.
Det här är inte bara upp till mig, sir.
Och det finns mycket här för er att fira.
Må så vara.
Men vi tänker inte betala för privilegiet av våra egna missförhållanden.
Vi är väldigt nära, doktorn.
Inte nära nog, är jag rädd.
Får jag föreslå ett avbrott?
Ni sa inte att ni skulle vara obändig på den här punkten.
Ni frågade inte.
Jag skulle hellre ge efter i utbyte mot ytterligare medgivanden.
Det placerar egennytta över princip.
Ni brukar inte ses som en petimäter i det avseendet.
Vad vet ni om mig, sir, eller mina principer?
Jag vet att det här inte är en tid att förvirra person och land.
Vad ska det betyda?
Er dispyt med er son är er egen affär.
Mr Jay.
- Tror ni att jag försöker straffa honom? - Jag tror att ert omdöme är grumlat.
Jag har alltid funnit duellerande absurt, men ni får mig att omvärdera.
- Ni kan inte ens stå. - Jag gör ansträngningen!
Mina herrar!
Jag skulle vilja föreslå lite språk.
Får jag be er säga det igen?
"Att kongressen rekommenderar..."
- Enträget rekommenderar. -"Enträget rekommenderar
delstaterna att de erkänner de regeringstrogna ägarna
av alla beslagtagna egendomar och betalar ut skadestånd."
Om möjligt.
Det är en samling ord utan insats.
Kan ni ge oss ett ögonblick, tack?
De har ingen makt att tvinga delstaterna till nåt.
Allt som håller deras land samman är stridslystnad och en avsky för skatter.
Jag är medveten om deras konfederation.
Då förstår ni att eftergifter är meningslösa.
Nej, det innebär att vi omintetgör fransmännen. Och det är det vi är här för.
- Åtminstone behåller vi Florida. - Det lämnas över till Spanien.
Låt oss få det här överstökat.
Attans.
Dr Franklin, mr Adams, mr Jay.
Vi har övervägt ert förslag om skadestånd, och vi accepterar.
Och vi tackar er för denna förståelse.
Eftersom vi är eniga om övriga punkter,
kan vi säga att vi fem, i detta nu, har nått en fred?
Det kan vi sannerligen.
I så fall, mina herrar...
...här är ert Amerika.
Ett glas till, doktorn?
Det tror jag nog.
Ni skulle ju inte dricka alls.
Om jag inte kan höja ett glas för de Förenta staterna,
kan ni lika väl begrava mig nu.
Skål för att kongressen inte kastar oss i fängelse.
Vem meddelar dem att vi ignorerade deras instruktioner?
Jag vill minnas att ni var ivrig att göra det.
Jag informerar dem gladeligen.
Det är en ära att ha trotsat en så ökänd order.
Skulle vi vanära oss själva för att roa en fransk kung?
Skriv brevet, mr Adams, och spara inte på orden, det ber jag er.
Ni har ett torrt, underminerande drag, sir.
Jag låter det passera den här gången.
Smutta åtminstone.
Vad har ni där?
Ett gott portvin.
Jag skulle föredra lite claret.
Då ska ni få claret, mr Jay.
Ni kan lika gärna fylla det.
Ska vi skåla?
Ordet är ert.
För dygd, ärlighet, utbildning av folket
och rättssäkerhet.
Vi kan inte ha nåt land utan dem.
Eller vara värdiga ett.
- Amen, sir. - Instämmer.
Dr Franklin, jag var vass mot er i dag och ber om er förlåtelse.
Jag kan enkelt ge er den.
Och ändå måste jag fråga,
ämnar ni signera det här,
utan vidare rådgivning från Versailles?
Vergennes måste åtminstone underrättas.
Det skulle falla på er.
Jag har ju faktiskt en man på hovet.
Säg det inte. Lenoir.
Nej. Nån annan.
Vem?
Jag vet inte. Från Versailles.
Jag äter frukost.
Det är visst brådskande.
Vem släpper ens in de här människorna här? Jag är inte klädd.
Vad är så jäkla viktigt...
Försteministern.
- Vad gör ni här? - Jag har nåt till er.
Råkade ni se en man från hovet?
- Mig. - Vad?
Jag är mannen från hovet.
Jag förstår inte vad som händer.
Jag tjänar le comte d'Artois.
- Sen när då? - Ganska nyligen.
Och han skickade er?
Nej, min farfar.
- Skickade han er farfar? - Min farfar skickade mig.
Hur känner er farfar Artois?
- Det gör han inte. - Så varför...
Han ville att ni skulle få en kopia av det här snarast.
Vad är det?
Farfar vill att ni ska veta
att han betraktar vänskapen mellan Amerika och Frankrike som oförminskad
och hoppas att ni ska känna likadant.
Den djäveln.
Monsieur le Comte?
Monsieur le Comte!
Jag är tillbaka London!
Försteministern!
Jag hade ett personligt möte med lord Shelburnes medhjälpare.
De är villiga att förhandla med oss separat.
Han klargjorde uttryckligen...
Vad är...
Men...
Är det här...
Franklin satt där och lovade...
Han lovade att...
Han drog oss vid näsan.
Dr Franklin, mr Adams. Ursäkta min sena ankomst.
De är klara där uppe.
- Var är er man i dag? - Vem?
Benoit.
Han har rymt.
Jag sa att jag skulle släppa honom fri, men den jäkla svartingen kunde inte vänta.
Vem av er börjar?
Det gör dr Franklin.
Fritt, enväldigt...
...och självständigt.
Det är vad det står.
Hon var missnöjd med första versionen av sitt lik.
Hon tyckte att det fick henne att se för...
Död ut?
Så hon lät tillverka ett nytt.
Det här är ganska fridfullt.
Bara en liten skönhetssömn.
Jag skulle välkomna det själv.
När man är kunglig bestämmer man hur man ska ses,
även efter sin död.
Men vi andra...
Ni valde en melankolisk mötesplats.
Jag kan inte besöka er i Passy.
Det vore inte acceptabelt.
Och ni lär nog inte visa er i Versailles.
Dessutom tycker jag om den här platsen.
Tusen år av franska kungar.
Ingen minns deras misstag, bara att de regerade.
Men det här betyder inget för er.
Det är inte min historia.
Den nya världen, där allt är möjligt.
Samma värld, är jag rädd, och samma sorts män i den.
Bara idén är annorlunda.
Vad är den här idén? Jag har aldrig riktig förstått.
Att ett fritt folk får styra sig själva,
vägledda av sunt förnuft och en tro på allmänhetens bästa.
Och om de saknar sunt förnuft?
Då förmodar jag att de får vad de förtjänar.
När vi först träffades, tänkte jag:
"Den här mannen är klipsk, men inte lika klipsk som jag."
Nu ser jag hur klipsk ni är som fick mig att tro det.
Ni smickrar mig.
Det var vid varje steg en uppfinning,
och ingen kan vara mer förvånad än jag över att nåt av det gick vägen.
Ni såg mig i ögonen och gav mig ert ord.
Och ni skickade Gérard till England.
Ja, det gjorde jag.
Så frågan är inte riktigt vem som ljög för vem...
Utan vem som ljög bäst.
Vet ni vad min hustru säger?
Förkunna seger och ta äran, även om det egentligen är ett misslyckande.
Hon låter väldigt vis.
Hon tillåts inte på hovet, ni vet.
Hennes far var bara en köpman.
Vi gifte oss utan kungens medgivande.
Inget av det skulle spela nån roll i Amerika, eller hur?
Ni borde komma och se landet som ni hjälpt till att skapa.
Och vad fick vi för våra miljarder livres?
Evig hängivenhet från ett tacksamt land.
Snälla.
Ni kommer att handla med engelsmännen och lämna oss tomhänta.
Det är freden de kom för att köpa.
Monsieur le Comte, jag menade inte att såra er.
Ni har inte sårat mig. Ni har överlistat mig.
Det är långt mycket värre.
Jag vädjar om förlåtelse för min bristande erfarenhet av statsangelägenheter
som lett oss till en indiskretion.
Vår skuld till er,
till er storhjärtade kung, till själva Frankrike, är bottenlös.
Och vore det inte synd
om detta lilla missförstånd skulle komma emellan oss,
och låta engelsmännen tro att de har lyckats med att splittra ett sånt...
Vad?
Vad skrattar vi åt?
Ni tänker be mig om mer pengar, eller hur?
Bara ytterligare sex miljoner.
De skulle komma väl till hands.
Er kongress skulle tvivelsutan garantera denna skuld.
Givetvis.
Säg inte att du är rädd för att kliva i.
Jag ser inget behov av att lägga mer tid på att korsa vatten än nödvändigt.
När ni greppar relingen på nåt eländigt fartyg
kommer ni att ångra att ni missade denna nöjsamma lilla paddeltur.
Jag har en söt liten bostad.
Den har sin blygsamma charm.
Trettio rum eller 40. Jag minns inte.
Fält, stallar...
Ni måste bo i skogen i ett hus gjort av träd.
Det är gjort av tegel, i en stad.
Hur det ser ut nu, kan jag bara gissa.
Britterna har härjat runt.
Ni har fått er hämnd. Ni har besegrat dem alla.
Jag förmodar det.
Det är märkligt otillfredsställande.
Vad mer önskade ni er?
Bara mer.
Oavsett vad det må vara. Bara...
Bara mer av det.
Vi känner av vår ålder.
Jag känner mig...
Det finns ett land som, vågar jag säga, jag har varit delaktig i att skapa,
ändå har jag knappt varit där på 20 år.
Varför ens återvända då?
Jag tror att jag är tvungen att se vad detta Amerika kan vara.
Och om ni inte tycker om det ni ser?
Madame.
Vill ni gifta er med mig?
Ni är en rackare.
Ni menar allvar?
Menar ni allvar?
Gör jag?
Ert Amerika, då?
Jag är skyldig henne min lojalitet, men inte min lycka.
Jag antar att abbén skulle kunna ordna det.
Jag avskyr all uppståndelse i kyrkan.
Säger ni ja?
Jag håller av er så oerhört mycket.
Men vi vet båda att ni är den besvärligaste sortens karl.
Vilken sort är det?
Sorten som alltid irrar bort sig, oavsett hur mycket man skämmer bort honom.
Ser du vad som pågår där ute?
Han åker i morgon bitti.
Och ni?
Vad kommer ni att ha gjort åt det förutom att sitta här och kura?
Vi kommer att förlora det här huset.
Vi kommer att förlora allt.
Vet ni varför?
För att ni har låtit denna hypnotisör tömma vår statskassa i åratal
över nåt land ni aldrig lär sätta foten i.
Har ni nåt att säga?
Det visar sig att drottningen aldrig köpte halsbandet till att börja med.
Hela affären var ett svindleri, och hon är ytterst oskyldig.
Visst.
Jag tar hand om det själv.
- Lämnar du kvar dessa? - De har tjänat sitt syfte.
Du kanske kan dela ut dem till nyfikna besökare
eller använda dem för att täppa till sprickor i väggen.
Jag uppmanar dig att följa mina ordinationer.
Sex veckor till sjöss utan socker eller sprit som tröst?
Och en daglig promenad på däck. Du kommer att tacka mig för det.
Jag kommer att förbanna dig för det.
Lyckligtvis kommer jag inte att vara i närheten för att höra det.
Och begagna dig av det här om det behövs.
Men sparsamt.
De ottomanska dervischerna hävdar att opium ger dem en vision av framtida lycka.
Skulle det vara så oönskat?
Men kommer det att finnas sån lycka?
För Amerika?
- Det är upp till folket. - För mig själv.
Det har alltid varit mitt huvudbekymmer.
Var skulle landet vara utan dig?
De kommer att hylla dig som den oumbärliga mannen.
Kommer de?
Det undrar jag.
Och vilket öde kommer att drabba dig?
Jag kommer att lunka omkring på mitt vanliga sätt.
Ska du inte återvända hem?
Jag har varit utomlands så länge att jag nog inte vet var hemma är.
England kanske?
Tja, vi är i fred med dem trots allt.
Är inte det vad vi har arbetat för?
Det har vi.
Var och en på vårt eget sätt.
En låda av en ytterst utsökt madeira.
Onödigt att låta den gå till spillo.
Du är för generös.
Kom ihåg mig när du dricker den.
Jag kommer att sakna dig, min vän.
Du har alltid varit en ytterst välvillig följeslagare.
Du har en besökare.
Det här är till er.
Madame.
Allt finns där.
Utgifter per månad.
Varje tillfälle av vår hospitalité.
Är inte gästfrihet av sin natur fri?
Inte i åratal.
23 654 livres.
Läs rad för rad.
Jag betvivlar inte dess riktighet.
Då väntar jag här medan ni hämtar dem.
Jag har inte såna belopp till hands.
Vi förlorade miljoner. Vart tog de vägen?
Till Förenta staterna. Monsieur Chaumont vet det.
Ni förförde honom med prat om frihet och profit, så att han...
...han inte kunde tänka riktigt.
Ni tillskriver mig förmågor jag inte besitter.
Lyssna på honom nu.
Men jag försäkrar er att jag personligen ska se till att kongressen...
Vad har ni?
Vad har ni i er ficka just nu?
Nu.
Det är som att pissa i havet.
Du hade kunnat ingripa.
Det verkade bäst att hålla sig utanför.
Är den din?
Den tillhör Artois.
Vad mer tillhör honom?
Det är bara ett medel för framsteg.
Men mot vad?
Du ville att jag skulle finna min ställning.
Det här är inte vad jag tänkte mig.
Men det är vad jag har valt.
Jag åker med dig i morgon till Le Havre.
Det behövs inte.
Du borde inte färdas ensam.
Jag skulle inte oroa mig för det.
Monsieur Lenoir har följt efter mig i åratal.
Han låter inte en trivial sak som att jag lämnar landet stoppa honom nu.
Din far bor i London.
- Jag vet. - Gör du?
Man kan få reda på vad som helst i Versailles om man frågar rätt person.
Åker du kanske och besöker honom?
Vill du att jag framför nåt?
Inget som inte redan har sagts.
Måste du vara så hård?
Du slöt fred med England.
Kan du inte göra detsamma med ditt eget kött och blod?
Hjärtat är inte förhandlingsbart.
"Det bästa man kan ge sin fiende är förlåtelse."
Den som skrev det är en jäkla dåre.
Är du säker på att det här är vad du vill?
Det är ett spel.
Som schack.
Jag tycker om att spela det.
Kyss mig då farväl, pojke.
Vi kommer att ses igen.
Kanske.
Men troligen inte i detta liv.
Kära farfar.
Sök lycka.
Men kom ihåg vilka vi är.
Vem var den där lustiga gamla mannen?
En stor man från Amerika.
HYLLA HJÄLTEN AV TVÅ VÄRLDAR.
SO MERRY AS WE HAVE BEEN - TIILL MIN KÄRA PAPA
Dr Franklin.
Jag är ledsen att störa er,
men jag föreställde mig inte, efter allt, att vi skulle göra samma resa.
Jag minns inte, sir. Jag...
Jacques Chaumont.
Jacques.
Jacques, självklart.
Ni är...
På väg till Förenta staterna, ja.
Har ni talat med mina föräldrar?
Er mor och jag hade ett öppenhjärtigt farväl.
De har förvisat mig.
Jag beklagar.
Jag kan inte klandra dem.
Faktiskt så välkomnar jag det.
Det fanns inget för mig i Frankrike.
Åtminstone inget jag inte har förstört.
Hur kunde jag stanna?
Vad ska ni göra?
Jag vet inte.
Jag har inga pengar.
Några mynt och kläderna jag har på mig.
Jag vet bara att jag önskar ett annorlunda liv.
På vilket sätt?
Jag vill skapa min egen väg här i världen.
Om jag kan.
Efter bästa förstånd.
Att vara fri.
Jag ber om ursäkt. Jag är fånig.
Ni låter som en karl jag är bekant med.
Han rymde hemifrån utan en penny på fickan.
Vad var hans öde?
Han har haft någorlunda framgång
med de minsta misstag att visa upp för det.
Han har inte alltid varit sanningsenlig, eller vis, eller välvillig,
men han har arbetat för att öka lagret av nyttig kunskap
och förbättra människans lott på jorden.
Han kan bara hoppas att försynen inte dömer honom för strängt.
Då finns det kanske hopp för mig.
Ni kommer att få er möjlighet.
Resten är upp till er.
Sir, jag tackar er för er tid och önskar er en säker överfart.
Jacques.
Jag har en god brandy i min hytt som jag inte får lov att dricka.
Kom förbi i kväll.
Vi kan korka upp den...
...och prata om Amerika.
Två år efter sin återkomst till Förenta staterna
tjänade Franklin, 81 år gammal, som den äldsta delegaten på författningskonventet.
Han led av ångestkval när han tänkte tillbaka på Paris,
och de hänförande timmarna med madame Helvétius.
Omkring 20 000 personer närvarade vid hans begravning 1790.
Frankrike, mitt uppe i sin egen revolution,
utlyste tre dagars landssorg för att hedra hans minne.
För sina bemödanden om att säkra en fransk allians,
avgörande i strävan efter amerikansk självständighet,
och förhandla fred med Storbritannien, fick han aldrig ett ord av tack.
"Således är det stora och farofyllda vågstycke vi har varit engagerade i,
tack och lov lyckligt fullbordat,
nåt jag knappt väntade mig få se under min livstid.
Några år av fred kommer att återupprätta och öka vår styrka,
men vår framtida säkerhet beror på vår sammanhållning och vår dygd."
Undertexter: Kristina Donnellan