Mama.
BLIŽAJOČA SE VOJNA
RAZGLAS
PO KNJIGI "A GREAT IMPROVISATION" STACY SCHIFF
Zakaj?
Rad bi dobro živel. A sem prelen, da bi za to delal.
Zelo preprosto je.
- Nisva te tako vzgajala. - Mama, žal ste me.
Se zavedaš, v kakšni stiski sva?
- Razumem, da je čas... - Zapustil boš to hišo.
Če te še kdaj vidim tu ali na kakšni drugi svoji posesti,
te bom dal pretepsti in vkleniti.
- Zbogom. - Oče.
- Obljubljam... - Obljubljaj komu drugemu.
Kaj bo z mano?
To ni moja skrb.
V to ne moremo privoliti.
Ne bomo popustili.
- S Kanado vse samo zapletate. - Tej zahtevi smo se odrekli.
- Jaz ne. - Zdaj zahtevate obrežje Misisipija.
Če ne boste plačali odškodnine, moramo kompromis iskati drugje.
- In kaj bo z novofundlandskimi vodami? - Trske so naše. Ne bomo jih prepustili.
Niso vaše, da bi jih prepustili. Mi vam jih lahko damo.
Takšno trinoštvo je bilo povod za vojno.
- G. Jay. - Da?
Prosim, ne kadite.
Dim me duši.
- Vaše ozemlje... - Dežela.
Tako je.
Vaša dežela poteka vzdolž atlantske obale do južnega roba Georgie.
S kakšno pravico jo podvajate
in si prilaščate zemljo, ki je ni videl nihče od nas?
S pravico države, kakršna bomo postali.
Še večji razlog, da zmanjšamo dogovorjeni obseg.
Če nas nameravate ujeti med morje in Alegene, kako naj imamo to za mir?
Če ne sprejmete omejitev svojih meja,
kako naj zavarujemo svoje interese v S. Ameriki?
Prav vaši interesi v Severni Ameriki nas skrbijo.
- Mi lahko kdo razloži... - G. Grenville...
...po kakšni čarovniji je Nova Fundlandija...
- Ste res tako butasti? - ...hkrati del Kanade in ne?
- Če bi razumeli vsaj osnove precedensa... - Dogovorimo se o...
Za božjo voljo!
Dr. Franklin.
G. Oswald.
Lahko nehamo okolišiti?
V zvezi s čim?
Vaši prijatelji v Versaillesu so izrisali zemljevid,
ki je manj velikodušen od našega.
Tako?
- To veste. Mi pa tudi. - Kako ste to izvedeli?
Prek igre, v kateri vsi sodelujemo.
Priznanje zahrbtnosti je po vašem dokaz poštenosti?
G. Adams, naj govori.
Oni vas nameravajo omejiti vzhodno od gora.
Drugo bodo dobili Španci in Indijanci.
Da bodo v šahu držali vas in nas.
Se strinjamo, da boste več pridobili, če se boste zdaj pogodili z nami,
kot če se boste uklonili Francozom?
Nam boste dali Kanado?
Ne moremo.
Se boste odrekli odškodnini za zasežene posesti?
Če se ji boste vi tudi.
Boste prepustili vso zemljo na vzhodnem bregu Misisipija
in nam prepustili pravice za plovbo po njem?
Bomo.
Nam boste podelili ribolovne pravice ob novofundlandski obali?
- O obali se ne bomo... - Dajte...
Privolite brez nadaljnjega vpletanja ministra Vergennesa,
pa vam jih bomo.
Kaj pa vem.
Kaj mislite s tem?
Da ne vem.
Ne veste, ali boste privolili?
Tako je.
Kdaj boste vedeli?
Ne vem. Vem pa, da ne vem zdaj.
No...
Čas je za večerjo.
G. Adams, g. Jay bi rad govoril z vami.
Benoit, lepo ravna s tabo?
G. Jay je zelo razumen gospodar.
Da mi prepove kaditi! Kakšna predrznost.
To mi želite povedati?
Ni več tak, kot je bil. To je žal očitno.
- Kako želite ukrepati? - O tem ste se že odločili.
Jaz temu samo pritrjujem.
Ne maram vas.
Resno?
Ni mi všeč vaša oholost.
In vaša lažna ponižnost.
Ni mi všeč vaše duhovičenje,
s katerim hočete razorožiti tiste, ki bi spregledali vaše goljufije.
Ne maram vaših svobodomiselnih nazorov.
Pri dvakrat mlajših so obsojanja vredni, pri starcu pa naravnost odvratni.
Ne maram vaše brezobzirnosti, vaših pankrtov,
vaših osebnih navad, sloga oblačenja.
Sovražim vaš mali almanah.
No, v Filadelfiji sem ustanovil gasilsko enoto.
To gotovo nekaj šteje.
Vse, kar sem povedal,
je šele uvod.
"...me sili, da se odrečem vsem, ki si pravijo domoljubi.
Preziram upor, h kateremu nezakonito hujskajo.
Toda ded me je zavezal k molku, da ne ogrozim njegovih možnosti,
ne glede na to, katera stran bo zmagala.
V nemirnih časih se je modro delati, da si eno, čeprav si drugo,
in tako imeti dobiček v vsakem primeru. Tako me vsaj uči.
In v umetnosti prevar mu nihče ni kos."
Smem?
Nobene duhovite opazke?
Bi kaj spremenila? Ste mi že sodili in me obsodili.
- Nedolžen človek bi oporekal. - Kriv tudi.
S tem bi vas lahko uničil.
To si že dolgo želite.
Zdaj imate priložnost.
Noben greh vam ni pod častjo...
Z izjemo izdaje.
Hvala. Recimo.
Kaj menite o predlogu Britancev?
Odreči so se pripravljeni več stvarem, kot smo upali.
Zakaj ste potem oklevali?
Ker...
Nekaj sem obljubil in to moram narediti.
Kaj bodo mislili Francozi, če sprejmemo?
Da so moje obljube prazne.
- In imeli bi prav. - Kateri državi nameravate služiti?
Tu sem zaradi Amerike.
Za nič drugega mi ni mar.
Se bova pobotala?
Da.
Niste me vprašali, kako sem dobil to pismo.
Sklepam, da vam ga je dal g. Bancroft.
- Vam je to povedal? - Ne, vendar dela za Britance.
To ste vedeli?
Že kar dolgo.
Sprejeli ste ga za zaupnika.
Tu je lahko izvedel za najkočljivejše zadeve.
Sejal je razdor, ponarejal
in poskušal spodkopati vse, za kar se zavzemamo.
Drži, toda sicer je simpatičen.
Ne morem mu zameriti.
V svoje prenočišče grem.
Pojdite! Živahno, kujava ščeneta!
Za vojvodo de la Vauguyona.
Pojdite! Živahno, nepomembneži!
Za barona de Romainvilla.
Hitro! Kliče!
Za markiza de Castriesa.
Grof de Montbarrey.
Kancler Maupeou.
Kaj?
Bolj se potrudite.
Kaj bi radi?
Sporočilo imam.
"Moj tiger."
Zbrati se poskušam.
Očitno ne dovolj močno.
"Vaš brat je res kralj, toda meni vladate vi."
"Moje province na severu in jugu so se vam pripravljene prepustiti..."
Ne morem biti odgovoren za vsako pisunko.
Revček.
Zelo vas mora boleti.
Nehajte se zafrkavati in priznajte poraz.
Kdo pravi, da sem izgubil?
20.000 liver.
Na šah stavite?
To ni športno.
Prav.
Naj bo.
Dvajset.
Kaj?
Nič.
Kdo si?
Vaš ponižni služabnik, gospod grof.
Se spoznaš na šah?
Malo.
No?
Kaj predlagaš?
Vzemite kmeta in...
- Ni pošteno. - To rečejo vsi poraženci.
Še enkrat se predstavite.
Guillaume Temple.
Gospe in gospodje,
predstavljam vam gospoda Guillauma de Templa.
Mojega novega ministra za igre.
Doktor, kako ste danes?
Kot vidite, gospod.
Ta pogajanja so neizprosna do vas.
Zakaj to pravite?
- Nočem vas užaliti. - Debelo kožo imam. Povejte.
Na zadnjem srečanju so nam dali ponudbo.
Na njej bi lahko gradili.
Vi pa ste se odzvali...
Zbegano.
Menite, da se mi je omračil um?
- Se vam je? - Morda, toda to bi izvedel zadnji.
Gospod, obožujete uganke.
Jaz imam raje jasnost.
Dr. Franklin je zgolj ugovarjal.
Toda o tem sva se pogovorila.
Kot se spomnim, sva o nečem govorila tudi midva.
Tudi to je urejeno.
- Kaj to pomeni? - Zavarovati moramo štiri točke.
Našo neodvisnost, naše meje, odškodnino...
- In seveda svete trske. - Da. Trske.
Najbolje bi bilo, če bi govoril le eden.
- Kdo? - Lahko jaz.
Raje ne.
Prosim?
Preveč hladni ste. To nam ne koristi.
Se v tej vlogi vidite vi?
Preveč vzkipljiv sem. Tako vsaj pravijo.
Očitno ostanem jaz.
Vaša domnevna očarljivost mora biti za kaj dobra.
Tu so.
Gospoda, bi mi lahko pripravila stol?
To raje počnem pokončno.
- Doktor, se bolje počutite? - Sijajno.
Potem pa upajmo, da se bomo danes dogovorili.
Mi upamo in želimo enako.
Kje je g. Grenville?
Po opravkih je šel.
Ali brezpogojno priznavate našo neodvisnost?
Da.
Meje naše države bodo, kot smo se dogovorili,
segale do vzhodnega brega Misisipija.
Velja.
Ohranili pa bomo tudi pravice do trsk ob obali Nove Fundlandije.
Tako je.
- Potem pa glede teh zadev... - Še nekaj moramo doreči.
Glede odškodnin smo precej neomajni.
Zvesti podaniki Krone, ki ne želijo sodelovati
v vašem eksperimentu, morajo dobiti odškodnino.
Potem mora enako veljati tudi za Američane.
To za nas ni sprejemljivo.
G. Oswald.
O tem ne odločam jaz, gospod.
V naši ponudbi je veliko razlogov za proslavljanje.
Morda res.
Vendar ne bomo plačevali vašega izkoriščanja.
Zelo blizu smo, doktor.
Žal ne dovolj blizu.
Smem predlagati premor?
Niste rekli, da pri tem ne boste popuščali?
Niste vprašali.
Jaz bi popustil v zameno za nadaljnje koncesije.
Preračunljivosti dajete prednost pred načeli.
Tudi vi se načel ne oklepate kot pijanec plota.
Kaj veste o meni in mojih načelih?
Ni čas, da bi osebne stvari prevladale nad državnimi.
Kaj hočete reči?
- Spor z vašim sinom je vaša stvar. - G. Jay.
- Mislite, da ga hočem tako kaznovati? - Ne, da ne razmišljate trezno.
Dvoboj se mi je vedno zdel nesmiseln, toda zaradi vas si bom premislil.
- Niti stati ne morete. - Potrudil se bom!
Gospoda!
Bodimo raje konstruktivni.
Lahko to ponovite?
"Kongres bo priporočil..."
- Iskreno priporočil. -"Iskreno priporočil
posameznim državam, da lojalističnim lastnikom priznajo škodo
za vse zaseženo premoženje in jim zagotovijo nadomestilo."
Če je to mogoče.
To je zbirka besed brez teže.
Rada bi se pogovorila na štiri oči.
Posameznih držav ne morejo prisiliti v nič.
Njihovo deželo držita skupaj le kljubovanje in odpor do davkov.
- Poznam njihovo ureditev. - Potem veste, da je ta privolitev votla.
Ne, pomeni, da smo onemogočili Francoze. In zato sva tukaj.
- Vsaj Florido obdržimo. - Dajemo jo Španiji.
Opraviva že.
Hudirja.
Dr. Franklin, g. Adams, g. Jay.
Razmislila sva o vašem predlogu o odškodninah in ga sprejemava.
Mi pa se vama zahvaljujemo za to razumevanje.
V drugih zadevah se strinjamo.
Lahko rečemo, da je naša peterica sklenila mir?
Lahko.
Potem pa, gospodje...
Tu je vaša Amerika.
- Še kozarček, doktor? - Pa ga bom res.
Mislil sem, da ne smete piti.
Če ne smem nazdraviti Združenim državam, me kar takoj pokopljite.
Na to, da nas kongres ne bo dal zapreti.
Kdo jim bo povedal, da nismo ubogali ukazov?
Kolikor se spomnim, ste to hoteli vi.
Obvestil jih bom. Z veseljem.
V čast si štejem, da ga nisem upošteval.
Naj bi se ponižali v veselje francoskega kralja?
G. Adams, napišite to pismo. In ne zadržujte se.
Res ste neprijetni.
Toda tokrat bom to spregledal.
Vsaj požirek naredite.
Kaj pijete?
Odličen portovec.
- Raje bi klaret. - Prav. Dobite ga. G. Jay.
Kar napolnite ga.
- Bomo povedali zdravico? - Izvolite.
Na krepost, poštenost, izobraženost ljudi
in vladavino prava.
Brez tega ne moremo imeti države.
In si je tudi ne zaslužimo.
- To pa res. - Se strinjam.
Dr. Franklin, danes sem bil oster do vas. Prosim vas za odpuščanje.
Imate ga.
Vendar vas moram vprašati,
ali boste podpisali
brez posveta z Versaillesom?
No, vsaj Vergennesu moramo povedati.
To je vaša zadolžitev.
Nekoga imam na dvoru.
- Ne povejte. Lenoir je tu. - Ne. Nekdo drug.
Kdo?
Ne vem. Iz Versaillesa je.
- Zajtrkujem. - Pravi, da je nujno.
Kdo spušča ljudi naprej? Nisem oblečen.
Kaj je tako preklemano pomembno...
Prvi minister.
- Kaj počnete tu? - Nekaj imam za vas.
Ste videli koga z dvora?
- To sem jaz. - Kaj?
Jaz sem človek z dvora.
Ne razumem, kaj se dogaja.
Paž grofa d'Artoisa sem.
- Od kdaj? - Od nedavnega.
- Na njegovo pobudo ste prišli? - Ne, mojega deda.
- Vašega deda je poslal? - Ded je poslal mene.
Od kod pozna Artoisa?
- Saj ga ne. - Zakaj pa...
Hotel je, da čim prej dobite izvod tega.
Kaj je to?
Ded želi, da veste,
da je zanj prijateljstvo med Ameriko in Francijo neokrnjeno,
in upa, da boste menili enako.
Pesjan.
Gospod grof?
Gospod grof!
Vrnil sem se iz Londona!
Prvi minister!
Dobil sem se z namestnikom lorda Shelburna.
Pripravljeni so se ločeno pogajati z nami.
Jasno je povedal, da...
Kaj je...
Toda...
Je to...
Franklin je tu obljubil...
Obljubil je...
Nategnil nas je.
Veha! Veha!
Dr. Franklin, g. Adams. Oprostite za zamudo.
Zgoraj vas čakajo.
- Kje je danes vaš sluga? - Kdo?
Benoit.
Pobegnil je.
Rekel sem mu, da ga bom osvobodil, a pesjanar ni hotel čakati.
Kdo bo prvi?
Dr. Franklin.
Svobodni, suvereni...
In neodvisni.
To piše.
S prvo različico svojega trupla ni bila zadovoljna.
- Menila je, da je videti preveč... - Mrtva?
Zato je naročila še enega. To je videti spokojno.
Samo lepotilni spanec.
Tudi jaz bi ga bil vesel.
Ko ste kraljevske krvi, odločate celo o tem, kakšni boste po smrti.
Vsi drugi pa...
Za srečanje ste izbrali otožen kraj.
V Passyju vas ne morem obiskati. To se ne počne.
Vi pa po mojem ne boste prišli v Versailles.
Poleg tega mi je tu všeč.
Tisoč let francoskih kraljev.
Nihče se ne spominja njihovih napak, le tega, da so vladali.
Vendar vam to ne bo nič pomenilo.
To ni moja zgodovina.
Novi svet, v katerem je mogoče prav vse.
Žal enak svet. Poseljen z enakimi ljudmi.
Le ideja je drugačna.
Kakšna je? Nikoli je nisem razumel.
Da svobodni ljudje lahko vladajo sami
ter da jih pri tem vodita zdrav razum in vera v skupno dobro.
Pa če nimajo zdravega razuma?
Potem bodo dobili, kar si zaslužijo.
Ko sva se spoznala, sem si rekel:
"Pameten je, vendar ne tako pameten kot jaz."
Zdaj vidim, kako pametni ste, ker ste me prepričali, da tako mislim.
Laskate mi.
Ves čas sem improviziral.
In jaz sem bil najbolj presenečen, da je delovalo.
Gledali ste me v oči in mi dali besedo.
In vi ste Gérarda poslali v Anglijo.
Res sem ga.
Zato ni vprašanje, kdo je komu lagal...
Temveč kdo je bolje lagal.
Veste, kaj pravi moja žena?
Razglasi zmago in si pripiši zasluge, tudi če je v resnici poraz.
Zelo modro zveni.
Ne sme na dvor, veste?
Njen oče je bil zgolj trgovec.
Poročila sva se brez kraljevega privoljenja.
V Ameriki to ne bi bilo pomembno, kajne?
Obiščite državo, ki ste jo pomagali ustvariti.
In kaj smo dobili za svojo milijardo liver?
Večno priznanje hvaležne države.
Nehajte.
Trgovali boste z Angleži in nas pustili praznih rok.
Ta mir so prišli kupit.
Gospod grof, nisem vas nameraval raniti.
Niste me ranili. Prelisičili ste me.
To je veliko huje.
Prosim, da nam odpustite neizkušenost v državnih zadevah,
ki so pripeljale do netaktnosti.
Naš dolg do vas,
vašega velikodušnega kralja, do Francije, je brezdajen.
Ne bi bilo škoda,
da bi se zaradi tega nesporazumčka sprli?
In dovolili Angležem misliti, da jim je uspelo razklati tak...
Kaj?
Čemu se smejeva?
Prosili boste za več denarja, kajne?
Samo za šest milijonov.
Zelo bi prišli prav.
In vaš kongres bo gotovo jamčil za ta dolg.
Seveda.
Menda vas ni strah stopiti na čoln?
Na vodi nočem preživeti niti trenutka več, kot je nujno potrebno.
Ko se boste oklepali ograje turobne ladje,
vam bo žal, da niste bili na tem čolničku.
Lepo domovanjce imam.
Res je očarljivo.
Trideset sob. Ali štirideset. Ne spomnim se.
Njive, hlevi...
Vi gotovo živite v gozdu v hiši, narejeni iz dreves.
Iz opeke je in v mestu.
Le ugibam lahko, kakšna je zdaj. Britanci so se znesli nad njo.
Maščevali ste se jim. Vse ste premagali.
Verjetno res.
Nenavadno, vendar ne čutim zadovoljstva.
Kaj več ste še hoteli?
Samo več.
Ni pomembno, česa. Samo...
Samo več.
Čutite leta.
Čutim...
Obstaja država, za katero si upam reči, da sem jo pomagal ustanavljati,
vendar jo že dvajset let le redko obiščem.
Zakaj se torej vračate?
Dolžan sem videti, kakšna je ta Amerika.
Pa če vam tisto, kar boste videli, ne bo všeč?
Gospa.
Bi se poročili z mano?
Lump ste.
Mislite resno?
Kaj mislite?
Pa vaša Amerika?
Dolgujem ji vdanost, sreče pa ne.
Opat bi verjetno lahko poskrbel za to. Sovražim tisti cerkveni cirkus.
Ali to pomeni privolitev?
Neznansko ste mi pri srcu.
Vendar oba veva, da bi z vami dobila mačka v žaklju.
Kako to mislite?
Tudi če bi vas še tako razvajala, ne bi vedela, kaj lahko pričakujem.
Vidite, kaj se dogaja?
Zjutraj ga že ne bo več.
In vi?
Boste kaj naredili ali samo sedeli križem rok?
Izgubila bova to hišo.
Vse bova izgubila.
Pa veste, zakaj?
Ker ste temu zapeljivcu več let dovolili, da vas ožema
za državo, v katero ne boste nikoli stopili.
Ne boste nič rekli?
Kraljica nikoli ni kupila ogrlice.
Vse skupaj je bila prevara in ona je povsem nedolžna.
Prav.
Jaz bom uredila.
- Jih boste pustili tu? - Odslužili so svojemu namenu.
Lahko jih podarite radovednim obiskovalcem
ali pa z njimi zadelate razpoko v steni.
Prosim, upoštevajte moja navodila.
Šest tednov na morju brez sladkorja in pijače v tolažbo?
In vsak dan se sprehodite po palubi. Hvaležni mi boste.
- Preklinjal vas bom. - Na srečo vas ne bom slišal.
In, uporabite to, če boste morali.
Vendar v majhnih odmerkih.
Turški derviši trdijo, da jim opij omogoča videti prihodnjo srečo.
- Bi bilo to tako nezaželeno? - Pa bo res taka sreča?
Za Ameriko?
- To bo odvisno od ljudi. - Zame.
To me od nekdaj najbolj skrbi.
Kje bi bila država brez vas?
Slavili vas bodo kot nepogrešljivega za uspeh.
Me bodo res?
Me prav zanima.
In kakšna usoda naj doleti vas?
Pohajkoval bom kot vedno.
Se ne boste vrnili domov?
Tako dolgo sem v tujini, da ne vem, kje je moj dom.
Morda Anglija?
Navsezadnje smo z njo sklenili mir.
Si nisva prizadevala za to?
Sva. Vsak po svoje.
Zaboj izvrstne madeire.
Škoda bi bilo, da gre v nič.
- Preveč velikodušni ste. - Spominjajte se me po njej.
Prijatelj, pogrešal vas bom.
Zelo prijeten družabnik ste bili.
Obisk boste dobili.
- To je za vas. - Gospa.
Vse je tukaj. Stroški po mesecih.
Vsa najina gostoljubnost.
Gostoljubnosti se navadno ne zaračunava.
Se, če traja več let.
23.654 liver.
- Preberite vse vrstice. - Ne dvomim, da je znesek točen.
Počakala bom, da prinesete denar.
Toliko ga nimam pri sebi.
Več milijonov sva izgubila. Kam so šli?
V Združene države. Gospod Chaumont to ve.
Zapeljali ste ga z besedami o svobodi in dobičku.
Ne razmišlja trezno.
Pripisujete mi moči, ki jih nimam.
Kakšne govori.
Toda zagotavljam vam, da bom osebno poskrbel, da bo kongres...
Kaj imate?
Kaj imate v žepu? Zdaj.
Blažev žegen.
Lahko bi posredoval.
Ni se mi zdelo pametno vpletati.
Je tvoja?
Artoisova.
Kaj še je njegovo?
Samo sredstvo napredovanja je.
- K čemu? - Želeli ste, da najdem svoj položaj.
- V mislih nisem imel tega. - Toda to sem izbral.
- Jutri bom z vami jezdil v Le Havre. - Ni treba.
- Ne bi smeli potovati sami. - Ne skrbi.
Gospod Lenoir me zasleduje že leta.
Ne bo dovolil, da kakšna neumnost prepreči, da zapustim državo.
Tvoj oče živi v Londonu.
- Vem. - Res?
V Versaillesu izveš vse, če vprašaš pravo osebo.
Ga boš šel obiskat?
Želite, da mu kaj sporočim?
Vse sva si že povedala.
Morate biti tako neizprosni?
Z Britanijo ste sklenili mir. Zakaj je ne morete z lastnim sinom?
Srce se ne pogaja.
"Odpuščanje je najboljše, kar lahko daš sovražniku."
Kdor je to napisal, je bedak.
Si prepričan, da hočeš to?
Igra je.
Kot šah.
Rad ga igram.
Potem pa me poljubi v slovo.
Še se bova videla.
Morda.
A po mojem ne v tem življenju.
Ljubi ded.
Išči srečo. A ne pozabi, kdo sva.
Kdo je bil ta čudni starec?
Velik Američan.
SLAVITE JUNAKA DVEH SVETOV
TAKO VESELA, KOT SVA BILA ZA DRAGEGA PAPAJA
Dr. Franklin.
Oprostite, ker motim,
vendar si nisem predstavljal, da bova na istem potovanju.
- Ne vem, kdo ste, gospod. - Jacques Chaumont.
Jacques.
Jacques, seveda.
Ste...
Na poti v Združene države Amerike, da.
Ste govorili z mojimi starši?
Z vašo mamo sva se iskreno poslovila.
Odrekla sta se mi.
- Žal mi je. - Ne morem jima zameriti.
Hvaležen sem jima.
Francija mi ni ponujala ničesar. Oziroma sem vse uničil.
Nisem mogel ostati.
Kaj boste zdaj?
Ne vem.
Nimam denarja.
Le nekaj kovancev in ta oblačila.
Želim si, da bi drugače živel.
Kako pa?
Da bi si utrl svojo pot.
Če si jo lahko.
Z lastnimi močmi.
Želim si svobode.
Se opravičujem. Neumnosti govorim.
Zvenite kot nekdo, ki ga poznam.
Od doma je pobegnil brez beliča v žepu.
Kaj je bilo z njim?
Imel je srednje velik uspeh,
ki so ga spremljale malenkostne hibe.
Ni bil vedno iskren, preudaren in prijazen,
se je pa trudil prispevati v zakladnico znanja
in izboljšati človeško usodo.
Le upa lahko, da ga božja previdnost ne bo prestrogo sodila.
Potem je morda zame še upanje.
Dobili boste priložnost. Vse drugo bo odvisno od vas.
Gospod, hvala za vaš čas. Želim vam srečno pot.
Jacques.
V kabini imam steklenico dobrega žganja, ki naj ga ne bi smel piti.
Oglasite se zvečer.
Odprla jo bova...
In govorila o Ameriki.
Franklin je dve leti po vrnitvi v ZDA,
pri 81 letih, postal najstarejši delegat na ustanovni skupščini.
Tožilo se mu je po Parizu in očarljivih uricah z gospo Helvétius.
Na njegov pogreb leta 1790 je prišlo 20.000 ljudi.
Francija, ki jo je pretresala revolucija,
je v spomin nanj razglasila tridnevno žalovanje.
Za trud, ki ga je vložil, da je Francijo pridobil za pomembno zaveznico,
z Veliko Britanijo pa sklenil mir, se mu niso nikoli zahvalili.
"Tako je velika in nevarna naloga, pri kateri smo sodelovali,
dobila srečen konec. Nisem pričakoval, da ga bom dočakal.
Nekaj let miru bo obnovilo in okrepilo našo moč,
vendar bo naša varnost odvisna od naše zveze in smelosti."
Prevedla Polona Mertelj