Matka.
BLÍŽIACA SA VOJNA
DEKLARÁCIA
PODĽA KNIHY STACY SCHIFFOVEJ „A GREAT IMPROVISATION“
Prečo?
Chcem žiť na úrovni. Ale som lenivý, aby som na to pracoval.
Je to vlastne jednoduché.
Takto sme ťa nevychovali.
Mrzí ma to, ale vlastne vychovali.
Máš predstavu, aké máme problémy?
Viem, že je čas, aby som...
Odídeš z domu.
Ak ťa tu ešte uvidím, alebo na inom mojom pozemku,
nechám ťa zbiť a zatknúť.
- A skončili sme. - Otec.
- Sľubujem... - Sľubuj niekomu inému.
Čo so mnou bude?
To nie je moja starosť.
S tým nemôžeme súhlasiť.
Nie sme ochotní ustúpiť.
- Najprv chcete Kanadu. - Z tej požiadavky sme upustili.
Ja nie.
Teraz si nárokujete na brehy Mississippi.
Ak nezaplatíte reparácie, sme nútení hľadať kompenzácie inde.
Ešte vždy je tu otázka Newfoundlandských vôd.
Treska je naša, pane. Nevzdáme sa jej.
Nie je na vás, či sa jej vzdáte, ale či vám ju my darujeme.
Takáto despocia začala vojnu v provom rade.
- Pán Jay. - Pane?
Smiem vás požiadať, aby ste nefajčili?
Dusí ma z toho.
- Vaše územie... - Krajina.
Áno.
Vaša krajina sa tiahne pozdĺž atlantického pobrežia
k južnej hranici Georgie.
Akým právom ju chcete dvojnásobne zväčšiť
a nárokovať si územia, ktoré nikto z nás nikdy nevidel?
Právom národa, ktorým sa staneme.
O to väčší dôvod obmedziť rozsah, s ktorým budeme súhlasiť.
Ak nás chcete strčiť medzi oceán a pohorie Alleghenies,
ako to máme považovať za mier?
Ak neprijmete žiadne obmedzenia hraníc,
ako si môžeme byť istí záujmami o Severnú Ameriku?
Vaše záujmy o Severnú Ameriku sú našim dôvodom starostí.
- Vysvetlí mi niekto... - Pán Grenville...
...akým zázrakom je Newfoundland...
- Ste taký hlúpy? - ...a súčasne nie je súčasťou Kanady?
Keby ste chápali aspoň základy
- precedensu, mohli by... - Možno dohodou...
Preboha živého!
Dr. Franklin.
Pán Oswald.
Môžeme hovoriť bez obalu?
O čom?
Vaši priatelia vo Versailles nakreslili mapu,
ktorá je menej štedrá, ako navrhujeme my.
Áno?
Viete to. My tiež.
Ako ste na to prišli?
Vďaka hre, ktorej sme všetci súčasťou.
To sú rečičky, čo poviete tomu,
ktorého ste okradli, na dôkaz svojej čestnosti.
Pán Adams, nechajte ho hovoriť.
To oni vás chcú udržať na východ od hôr.
Zvyšok pôjde Španielsku a červeným Indiánom, hm?
A oboch nás budú mať v šachu.
Nezhodneme sa, že získate viac, keď sa dohodnete s nami tu a teraz,
než keď ustúpite Francúzsku?
Dáte nám Kanadu?
Nemôžeme.
Vzdáte sa reparácií za zhabaný majetok?
Ak urobíte to isté.
Prenecháte nám všetko územie po východné brehy Mississippi
a zaručíte práva na plavbu po samotnej rieke?
Áno.
Zaručíte nám práva na lov na Newfoundlandskom pobreží?
- O pobreží sa nevy... - Dajte nám...
Dajte nám súhlas teraz bez ďalšieho angažovania ministra Vergennesa
a odpoveď je áno.
Neviem.
Čo tým myslíte?
Myslím tým, že neviem.
Neviete, či poviete áno?
Presne tak.
Kedy to budete vedieť?
To neviem povedať, ale viem, že teraz to neviem.
Nuž...
čas na večeru.
Pán Adams. Pán Jay by s vami rád pohovoril, pane.
Správa sa k vám dobre, Benoit?
Pán Jay je prísny pán.
Zakážu mi fajčiť. Taká opovážlivosť.
To ste mi chceli oznámiť?
Už nie je mužom, ktorým býval. To je, žiaľ, jasné.
A čo s tým chcete robiť?
To ste už rozhodli.
Ja s tým len súhlasím.
Nemám vás rád.
Naozaj?
Nepáči sa mi vaša arogancia.
Nepáči sa mi vaša predstieraná skromnosť.
Nepáči sa mi váš takzvaný dôvtip,
ktorým ozbrojíte tých, čo by prekukli vašu pretvárku.
Nepáči sa mi váš nenásytný apetít.
Nehanebný aj u o polovicu mladšieho,
ale u muža v pokročilom veku je to vyslovene odpudzujúce.
Nepáčia sa mi vaše nedostatočné zábrany, váš bastardný potomok,
vaše osobné zvyky a spôsob obliekania.
Neznášam ten váš malý almanach.
Nuž, vo Filadelfii som založil požiarnu zbrojnicu.
To musí niečo znamenať.
Všetko, čo som povedal,
je len úvod.
„...ma núti odsudzovať všetkých, čo sa nazývajú patriotmi,
a cítiť odpor voči rebélii, ktorú nezákonne podnecujú.
Ale starý otec ma núti mlčať a neohroziť jeho vlastné vyhliadky,
nech bude víťaznou ktorákoľvek strana.
V týchto nepokojných časoch je rozumné vravieť jedno a konať druhé,
a jednako tak profitovať, alebo aspoň tak ma to učil.
Nikto nie je väčším majstrom klamu.“
Smiem?
Žiadna múdra odpoveď?
Záleží na tom, čo poviem? Už ste ma odsúdili.
Nevinný človek by namietal.
To aj vinný.
Týmto vás môžem zničiť.
Dlho ste si to želali.
Teraz máte šancu.
Myslím si, že žiadny hriech nie je pod vašu úroveň...
okrem velezrady.
Ďakujem. Zrejme.
Čo si myslíte o britskom návrhu?
Sú pripravení dať nám viac, ako sme mohli dúfať.
Tak prečo ste zaváhali?
Lebo...
niečo som sľúbil a niečo musím urobiť.
Čo povedia Francúzi, ak to prijmeme?
Zhodnotia, že moje slovo nič neznamená...
a budú mať pravdu.
Ktorému národu hodláte slúžiť?
Som tu pre Ameriku, pane.
Nikdy ma nezaujímalo nič iné.
Tak môžeme my dvaja uzavrieť mier?
Môžeme.
Nespýtali ste sa ma, ako sa mi ten list dostal do rúk.
Predpokladám, že vám ho dal pán Bancroft.
Povedal vám to?
Isteže nie, ale pracuje pre Britov.
Vedeli ste to?
Už istý čas.
Boli ste si blízki.
Sedával tu a bol zasvätený do najtajnejších záležitostí.
Zasial nezhody, podieľal sa na falšovaní
a konal s cieľom podkopať všetko, čomu sme oddaní.
To je pravda, ale inak je to prijemný chlapík,
takže mu to nemôžem mať za zlé.
Ja... vrátim sa k sebe.
Poďte! Rýchlo, vy špinaví bastardi!
Pre vojvodu de la Vauguyona.
Poďme! Rýchlo, vy úbohí potkani.
Pre baróna de Romainville.
Rýchlo. Zvoláva!
Pre markíza de Castries.
Gróf de Montbarrey.
Kancelár Maupeou.
Čo?
Snaž sa viac.
Čo chceš?
Nesiem správu.
„Môj kocúrik“.
Snažím sa sústrediť.
Zjavne nie dosť.
„Aj keď je kráľ tvoj brat, mne vládneš ty.“
„Moje severné a južné oblasti sú pripravené plodiť bohaté...“
Nie som zodpovedný za každú ženu, čo neodolá napísať mi.
Chudáčik môj.
Musí ťa to bolieť.
Nezabávaj sa a priznaj, že si prehral.
Kto vraví, že som prehral?
20-tisíc libier to vraví.
Stávka na šach?
To nie je športové.
Fajn.
Tak dobre.
Dvadsaťtisíc.
Čože?
Ja... Nič.
Ktože si to?
Váš pokorný služobník, monsieur gróf.
Vyznáš sa do šachu?
Trochu.
Tak?
Čo navrhuješ?
Vezmite pešiaka a...
To nie je fér.
To hovorí každý, kto prehrá.
Akože sa to voláš?
Guillaume Temple.
Dámy a páni,
predstavujem vám monsieura Guillauma de Templa.
Môjho nového...
ministra hier.
Ako vám je dnes, doktor?
Ako vidíte, pane.
Obávam sa, že rokovania sa na vás kruto podpísali.
Prečo to hovoríte?
Nechcem vás uraziť.
Znesiem veľa. Hovorte.
Na poslednom stretnutí nám predostreli ponuku.
Na ktorej môžeme stavať.
A vy ste na ňu reagovali
zmätočne.
Myslíte si, že som slabomyseľný?
A ste?
Možno, ale ja by som to vedel posledný.
Vyžívate sa v hádankách, pane.
Ja uprednostňujem priamočiarosť.
Dr. Franklina prichytili na námietke. Nič viac.
Uspokojivo sme to prebrali.
Aj my dvaja sme niečo prebrali, ak si správne spomínam.
Aj to sa vyriešilo.
K čomu sme dospeli?
K štyrom potrebným krokom.
Zaistiť našu slobodu, hranice, reparácie...
A vzácnu tresku, samozrejme.
Áno. Tresku.
Bolo by najlepšie, keby konečne za nás prehovoril jeden.
Kto?
Som ochotný to urobiť.
Nemyslím si.
Prosím?
Ste príliš chladný, pane. Neurobia vám po vôli.
Viete si predstaviť seba?
Som príliš horkokrvný... aspoň tak mi tvrdia.
Nuž, zjavne som zostal ja.
Váš údajný pôvab musí byť na niečo dobrý.
Sú tu.
Pripravíte mi stoličku, páni?
Nechcem to robiť poležiačky.
Je vám oveľa lepšie, doktor?
Nikdy mi nebolo lepšie, pane.
Tak dúfajme, že nám dnešok prinesie zhodu, po ktorej všetci túžime.
Pristupujeme k tomu v rovnakom duchu a s rovnakou nádejou.
Kde je pán Grenville?
Išiel na ryby.
Bezpodmienečne uznávate našu nezávislosť?
Uznávame.
Hranice nášho národa sa stanovia
až po východné brehy Mississippi.
Súhlasíme.
A právo na lov tresky na pobreží Newfoundlandu
tiež pripadne nám.
Áno.
- V otázke týchto konkrétnych... - Zostáva prebrať jeden bod.
V otázke reparácií sme neoblomní.
Subjekty verné korune, ktoré si neželali podieľať sa
na vašom experimente, musia byť odškodnené.
Tak musia byť uhradené aj straty Američanov.
To pre nás nie je prijateľné.
Pán Oswald.
Toto nie je len na mne, pane.
A vy máte čo oslavovať.
Možno áno.
Ale nebudeme platiť za právo využívať nás.
Sme veľmi blízko, doktor.
Obávam sa, že nie dosť blízko.
Smiem navrhnúť prestávku?
Nepovedali ste, že v tomto budete neústupčivý.
Nepýtali ste sa.
Radšej by som ustúpil na výmenu za ďalšie úľavy.
To je stavanie prospechu nad zásady.
V tejto sfére nie ste považovaný za puntičkára.
Čo viete o mne, alebo o mojich zásadách, pane?
Viem, že teraz nie je čas zamieňať si človeka s krajinou.
To znamená čo?
Váš spor so synom je vaša vec.
Pán Jay.
- Myslíte, že ho chcem dohodou potrestať? - Myslím, že máte zatemnený úsudok.
Vždy som duely považoval za absurdné, ale nabádate ma prehodnotiť to.
- Neviete ani stáť. - Pokúsim sa!
Páni!
Rád by som navrhol rozumnú reč.
Môžete to zopakovať?
„Že kongres odporučí...“
- Dôrazne odporučí. - „Dôrazne odporučí,
aby Spojené štáty uznali právoplatných vlastníkov
všetkých skonfiškovaných majetkov a poskytli im reštitúcie.
Ak je to možné.
To sú len slová bez činov.
Dáte nám chvíľu, prosím?
Nemajú moc prinútiť Štáty niečo urobiť.
Ich krajinu drží pohromade len dychtivosť po boji a odpor k daniam.
Viem o ich konfederácii.
Tak viete, že ten ústupok nič neznamená.
Nie, znamená to, že zničíme Francúzov. A preto sme tu.
- Nechajme si aspoň Floridu. - Tú dostane Španielsko.
Uzavrime to.
Dopekla.
Dr. Franklin, pán Adams, pán Jay.
Zvážili sme váš návrh ohľadom reparácií, a prijímame ho.
A my vám ďakujeme za pochopenie.
Keďže sa v ostatných otázkach zhodneme,
môžeme povedať, že my piati sme práve dosiahli mier?
To vskutku môžeme.
Tak, páni...
toto je vaša Amerika.
Zvládnete ešte jeden?
Očakávam, že áno.
Myslel som, že nemáte piť vôbec.
Ak si nemôžem pripiť na Spojené štáty,
tak ma môžete rovno pochovať.
Na Kongres, aby nás nehodil za mreže.
Kto im povie, že sme sa neriadili ich pokynmi?
Spomínam si, že vy ste po tom túžili.
Ja ich informujem, a rád.
Je česť porušiť taký hanebný príkaz.
Museli sme sa ponížiť pre potešenie francúzskeho kráľa?
Napíšte ten list, pán Adams, a nešetrite slovami, prosím vás.
Dobre, vy máte na to talent, pane.
Tentokrát to nechám tak.
Aspoň si odpite.
Čo tam máte?
Dobré portské.
Radšej by som si dal klaret.
Tak klaret. Pán Jay.
Môžete rovno naliať doplna.
Prednesieme prípitok?
Máte slovo.
Na cnosti, čestnosť, na vzdelanie ľudí
a na moc zákonov.
Bez toho nemôžeme mať žiadnu krajinu.
Neboli by sme jej hodní.
- Amen, pane. - Tak, tak.
Dr. Franklin, dnes som bol k vám hrubý a prosím o ospravedlnenie.
To vám môžem zaručiť.
No i tak sa musím spýtať,
či to chcete podpísať
bez porady s Versailles.
Nuž, Vergennesovi to treba napokon povedať.
To padne na vás.
Nuž, na dvore mám človeka.
Nič nehovor. Lenoir.
Nie. Niekto iný.
Kto?
Neviem. Z Versailles.
Raňajkujem.
Vraj je to súrne.
Kto sem vôbec púšťa tých ľudí? Nie som oblečený.
Čo je také pekelne dôležité...
Prvý minister.
- Čo tu robíte? - Niečo pre vás mám.
Videli ste muža z dvora?
- Mňa. - Čože?
Ja som ten muž z dvora.
Nerozumiem, čo sa deje.
Slúžim le comte d'Artois.
- Odkedy? - Odnedávna.
On vás poslal?
Nie, starý otec.
- Poslal tvojho starého otca? - Starý otec poslal mňa.
Odkiaľ pozná váš starý otec Artoisa?
- Nepozná. - Tak prečo...
Chce, aby ste mali túto kópiu čo najskôr.
Čo je to?
Starý otec si želá, aby ste vedeli,
že priateľské vzťahy medzi Amerikou a Francúzskom považuje za nezmenené,
a dúfa, že to budete vidieť rovnako.
Hajzel jeden.
Monsieur gróf?
Monsieur gróf!
Vrátil som sa z Londýna!
Prvý minister!
Stretol som sa priamo s asistentom lorda Shelburna.
Sú ochotní rokovať s nami osobitne.
Vyjadril sa jasne, že...
Čo to...
Ale...
To je...
Franklin tam sedel a sľúbil...
Sľúbil, že...
Vysral s nami.
Pŕ! Pŕ, pŕŕ!
Dr. Franklin, pán Adams. Prepáčte za meškanie.
Hore sú pripravení.
- Kde je dnes váš človek? - Kto?
Benoit.
Ušiel.
Povedal som, že ho prepustím, ale prekliaty černoch nemohol počkať.
Kto pôjde prvý?
Dr. Franklin.
Sloboda, suverénnosť...
a nezávislosť.
To sa tam píše.
S prvou verziou svojej mŕtvoly nebola spokojná.
Mala pocit, že vyzerá príliš...
Mŕtvo?
Tak prikázala zhotoviť ďalšiu.
Táto vyzerá pokojne.
Akoby sa len chcela vyspať do krásy.
To by som uvítal tiež.
Keď ste z kráľovskej rodiny, rozhodnete, ako vás budú vnímať
aj po vašej smrti.
Ale my ostatní...
Vybrali ste si pochmúrne miesto na stretnutie.
Nemohol som prísť za vami do Passy.
To sa nerobí.
A myslím, že vy sa neukážete vo Versailles.
Okrem toho, páči sa mi tu.
Tisíce rokov francúzskych kráľov.
Nikto si nepamätá ich chyby, len to, že panovali.
Ale pre vás to nebude znamenať nič.
Nie je to moja história.
Nový svet, kde je možné všetko.
Obávam sa, že je to rovnaký svet, s rovnakými ľuďmi v ňom.
Len myšlienka je iná.
Aká je tá myšlienka? Nikdy som tomu nerozumel.
Že slobodní ľudia budú vládnuť sami sebe
vedení zdravým rozumom a vierou vo väčšie dobro.
A ak im bude zdravý rozum chýbať?
Tak predpokladám, že dostanú, čo si zaslúžia.
Keď sme sa stretli prvý raz, pomyslel som si:
„Tento muž je múdry, ale nie taký múdry ako ja.“
Teraz vidím, aký ste múdry, keď ste dosiahli, aby som si to myslel.
Lichotíte mi.
Pri každom kroku som improvizoval
a nikto nie je väčšmi prekvapený ako ja, že niečo z toho fungovalo.
Pozreli ste sa mi do očí a dali ste mi svoje slovo.
A vy ste poslali Gérarda do Anglicka.
Urobil som to, áno.
Takže otázkou nie je, kto klamal komu...
Ale kto klamal lepšie.
Viete, čo hovorí moja manželka?
Vyhlás víťazstvo a pripíš si uznanie, aj keď je to skutočne zlyhanie.
Hovorí veľmi múdro.
Nemôže byť súčasťou dvora, viete.
Jej otec bol len obchodník.
Vzali sme sa bez kráľovho súhlasu.
V Amerike by na tom nezáležalo, však?
Mali by ste navštíviť krajinu, ktorú ste pomohli vytvoriť.
A čo sme dostali za naše štyri miliardy libier?
Večnú oddanosť vďačnej krajiny.
Prosím.
Budete obchodovať s Angličanmi a nás necháte napospas.
To je mier, po ktorý si prišli.
Monsieur gróf, nechcel som vás raniť.
Neranili ste ma. Prekabátili ste ma.
Čo je oveľa horšie.
Prosím o odpustenie za neskúsenosť vo vládnych záležitostiach,
ktorá nás doviedla k nerozvážnosti.
Náš dlh voči vám,
vášmu dobrosrdečnému kráľovi, samotnému Francúzsku, je nekonečný.
A nebola by škoda,
keby sa toto malé nedorozumenie postavilo medzi nás?
A nechať Angličanov myslieť si, že úspešne rozdelili taký...
Čo?
Na čom sa smejeme?
Chcete ma požiadať o ďalšie peniaze, však?
Len šesť miliónov.
Veľmi by sa nám hodili.
Kongres sa za tento dlh nepochybne zaručí.
Isteže.
Nehovor mi, že sa bojíš nastúpiť.
Netúžim stráviť na vode viac času, ako je absolútne nevyhnutné.
Keď budeš zvierať zábradlie nejakej biednej lode,
budeš ľutovať, že si zmeškal toto príjemné člnkovanie.
Mám pekný malý domček.
Má svoje čaro.
Tridsať či 40 izieb. Nepamätám si.
Polia, stajne...
Ty iste bývaš v lese v drevenom dome.
Je z tehál a v meste.
Môžem len hádať, ako vyzerá teraz.
Briti sa oň postarali.
Nuž, pomstil si sa. Všetkých si ich porazil.
Asi áno.
Je to zvláštne neuspokojivé.
Čo viac si ešte chcel?
Len viac.
Nezáleží na tom čoho. Len...
Len nech je toho viac.
Dolieha na nás náš vek.
Mám pocit, že...
Existuje krajina, ktorú som, odvážim sa tvrdiť, pomohol vytvoriť,
no i tak som tam 20 rokov sotva bol.
Tak načo sa unúvať s návratom?
Myslím, že som povinný vidieť, aká môže Amerika byť.
A ak sa ti nebude páčiť, čo objavíš?
Madam.
Vezmeš si ma?
Ty beťár.
Hovoríš vážne?
Hovorím?
A čo tvoja Amerika?
Dlhujem jej svoju vernosť, nie šťastie.
Nuž, myslím, že abbé sa o to postará.
Nemám rada rozruch v kostole.
Hovoríš áno?
Tak veľmi ťa mám rada.
Ale obaja vieme, že patríš k najproblémovejšiemu typu kocúrov.
Aký je to typ?
Typ, ktorý sa stále túla, bez ohľadu, koľko ho rozmaznávaš.
Vidíš, čo sa tam deje?
Ráno odíde.
A ty?
Čo s tým urobíš, okrem toho, že tu sedíš a hrbíš sa?
Prídeme o dom.
Prídeme o všetko.
Vieš prečo?
Lebo si dovolil tomu mesmeristovi, aby nás roky oberal o peniaze
pre krajinu, do ktorej nikdy nevkročíš.
Nič na to nepovieš?
Ukázalo sa, že kráľovná si ten náhrdelník nikdy nekúpila.
Celá aféra bol len trik a je úplne nevinná.
Fajn.
Postarám sa o to sama.
- Tieto tu nechávaš? - Svoj účel splnili.
Mohol by si ich rozdávať zvedavým návštevníkom
alebo nimi upchať pukliny v stene.
Radím ti, aby si sa riadil mojimi odporúčaniami.
Šesť týždňov na mori a žiadny cukor ani alkohol ako útecha?
A denné prechádzky po palube. Budeš mi za to ďakovať.
Budem ťa za to preklínať.
Nuž, našťastie to nebudem počuť.
A uži toto, ak to bude potrebné.
Ale striedmo.
Osmanskí derviši tvrdia, že ópium prináša vidinu prichádzajúceho šťastia.
Bolo by to nevítané?
Nastane také šťastie?
Pre Ameriku?
- To bude na ľuďoch. - Pre mňa.
To ma vždy trápilo najviac.
Kde by bola krajina bez teba, hm?
Budú ťa uctievať ako nenahraditeľného.
Budú?
Neviem.
A aký osud čaká teba?
Ja si budem ďalej nažívať ako zvyčajne.
Nevrátiš sa domov?
Tak dlho som bol preč, že už neviem, kde by ten domov bol.
Možno v Anglicku?
Nuž, teraz máme s nimi mier.
Neusilovali sme sa práve o to?
Usilovali.
Každý po svojom.
Debna najlepšej madeiry.
Nemá zmysel, aby vyšla navnivoč.
Si príliš štedrý.
Pamätaj si ma tak.
Budeš mi chýbať, priateľu.
Vždy si bol ten najláskavejší spoločník.
Máš návštevu.
Pre vás.
Madam.
Všetko je tu.
Výdavky po mesiacoch.
Celá naša hospitalité.
Nie je pohostinnosť od podstaty zadarmo?
Nie po celé roky.
23,654 libier.
Prečítajte si to riadok po riadku.
Nepochybujem, že je to presné.
Tak tu počkám, až to splatíte.
Toľko nemám pri sebe.
Utratili sme milióny. Kam išli?
Spojeným štátom. Monsieur Chaumont to vie.
Obalamutili ste ho rečami o slobode a zisku, aby...
nerozmýšľal triezvo.
Pripisujete mi schopnosti, ktoré nemám.
Počúvajte ho.
Ale uisťujem vás, že osobne odhliadnem, že Kongres...
Čo máte?
Čo máte teraz vo vrecku?
Teraz.
Ako hádzať hrach o stenu.
Mohol si zasiahnuť.
Zdalo sa lepšie držať sa bokom.
Ten je tvoj?
Patrí Artoisovi.
Čo mu ešte patrí?
Je to prostriedok k pokroku.
Ale k akému?
Chcel si, aby som si našiel miesto.
Toto som nemal na mysli.
Ale toto som si vybral.
Zajtra pôjdem s tebou do Le Havre.
To netreba.
Nemal by si cestovať sám.
Nuž, tým by som sa netrápil.
Monsieur Lenoir ma sleduje celé roky.
Nezastaví ho taká triviálnosť ako môj odchod z krajiny.
Tvoj otec žije v Londýne.
- Viem. - Áno?
Vo Versailles zistíš všetko, ak sa spýtaš správneho človeka.
Pôjdeš za ním?
Mám mu niečo odkázať?
Nič, čo by už nebolo vypovedané.
Musíš byť taký prísny?
Uzavrel si mier s Britániou.
Nemôžeš urobiť to isté s vlastnou krvou?
V otázkach srdca sa nevyjednáva.
„Najlepšie, čo môžeš dať nepriateľovi, je odpustenie.“
Nech to napísal ktokoľvek, je to hlupák.
Si si istý, že toto je to, čo chceš?
Je to hra.
Ako šach.
Rád ho hrávam.
Tak ma pobozkaj na rozlúčku, chlapče.
Znovu sa uvidíme.
Možno.
Ale, nemyslím, že v tomto živote.
Drahý starý otec.
Hľadaj šťastie.
Ale nezabúdaj, kto sme.
Kto bol ten zvláštny starec?
Veľký muž Ameriky.
SLÁVIME HRDINU DVOCH SVETOV
MÔJMU DRAHÉMU PAPA
Dr. Franklin.
Prepáčte, že ruším,
ale nepredstavoval som si, že po tom všetkom budeme cestovať spolu.
Som stratený, pane. Ja...
Jacques Chaumont.
Jacques.
Jacques, samozrejme.
Vy ste...
Na ceste do Spojených štátov, áno.
Hovorili ste s mojimi rodičmi?
S vašou matkou sme sa úprimne rozlúčili.
Vyhnali ma.
To ma mrzí.
Nemôžem ich viniť.
Vlastne, uvítal som to.
Vo Francúzsku ma nič nečakalo.
Aspoň nič, čo by som nezničil.
Prečo by som zostával?
Čo urobíte?
Neviem.
Nemám peniaze.
Len pár drobných a šaty, čo mám na sebe.
Viem len, že si želám iný život.
V akom zmysle?
Ísť si vlastnou cestou.
Ak môžem.
So schopnosťami, čo mám.
Byť slobodný.
Ospravedlňujem sa. Hovorím smiešne.
Hovoríte ako môj starý známy.
Ušiel z domova s prázdnymi vreckami.
Aký bol jeho osud?
Dosiahol priemerný úspech
s nepatrnými chybami.
Nebol vždy pravdovravný, ani múdry či milý,
ale pracoval na tom, aby získaval užitočné vedomosti
a zlepšil údel človeka na zemi.
Môže sa len modliť, aby ho Boh nesúdil príliš prísne.
Možno mám nádej aj ja.
Budete mať príležitosť.
Zvyšok bude na vás.
Ďakujem za váš čas, pane, a prajem bezpečnú cestu.
Jacques.
V kajute mi stojí dobrá brandy, ktorú by som nemal piť.
Príďte dnes večer.
Otvoríme ju...
a porozprávame sa o Amerike.
Dva roky po návrate do Spojených štátov
sa Franklin ako 81-ročný stal najstarším delegátom Ústavodarného zhromaždenia.
S ľútosťou spomínal na Paríž
a čarovné hodiny s madam Helvétiusovou.
Jeho pohrebu v roku 1790 sa zúčastnilo 20-tisíc ľudí.
Francúzsko sužované revolúciou
vyhlásilo na počesť jeho pamiatky trojdňový smútok.
Za úsilie získať Francúzsko ako spojenca,
zásadného pre americkú nezávislosť,
a za vyjednávanie mieru s Veľkou Britániou sa mu nikdy nedostalo vďaky.
„Veľký a nebezpečný počin, na ktorom sme sa podieľali,
je konečne, vďakabohu, kompletný.
Nečakal som, že sa tejto udalosti dožijem.
Pár rokov mieru obnoví a zvýši našu silu,
ale naša budúca bezpečnosť bude závisieť od našej jednoty a cností.“
Preklad titulkov: Monika Sitarčíková