Mor.
KRIG NÆRMER SEG
ERKLÆRING
BASERT PÅ BOKEN "A GREAT IMPROVISATION" AV STACY SCHIFF
Hvorfor?
Jeg ønsker å leve godt. Men jeg er for lat til å arbeide for det.
- Ganske enkelt. - Vi har ikke oppdratt deg til å bli sånn.
- Jeg beklager, mor, men det gjorde dere. - Er du klar over hvilken knipe vi er i?
Jeg forstår at det er på tide...
Du skal forlate dette huset.
Hvis jeg ser deg her igjen eller på noen eiendom jeg eier,
skal jeg få deg slått og lagt i lenker.
- Adjø, monsieur. - Far.
- Jeg lover... - Gi løftene til noen andre.
Hva vil det bli av meg?
Ikke min sak.
- Vi kan ikke gå med på det. - Vi viker ikke.
- Først vil dere lage et måltid av Canada. - Vi har trukket det kravet.
Ikke jeg.
Nå krever dere Mississippis bredder.
Hvis dere ikke betaler erstatning, må vi hente kompensasjon fra andre steder.
Det er fortsatt saken med Newfoundland-kysten.
Torsken er vår. Vi oppgir den ikke.
Den er ikke deres å oppgi, men vår å gi.
Sånt tyranni var årsaken til krigen.
- Mr. Jay. - Sir?
Kan jeg be deg la være å røyke?
Jeg synes det er kvelende.
- Territoriet deres... - Landet.
Ja visst.
Landet deres går langs Atlanterhavets kyst til sørenden av Georgia.
Av hvilken rett dobler dere det og krever områder ingen av oss har sett?
Retten til den nasjonen vi kommer til å bli.
Enda større grunn til å begrense det vi sier ja til.
Hvis dere sperrer oss inne mellom havet og Alleghenyfjellene,
hvordan kan vi anse det som fred?
Hvordan sikrer vi våre interesser i nord hvis dere ikke godtar begrensninger?
At dere vil ha nordamerikanske interesser er bekymringen vår.
- Kan noen forklare meg... - Mr. Grenville...
...ved hvilken magi Newfoundland...
- Er du så dum? - ...både er og ikke er en del av Canada?
Hvis du hadde den mest elementære kunnskap om presedens...
I himmelens navn!
Dr. Franklin.
Mr. Oswald.
- Kan vi nyansere dette? - På hvilken måte?
Dine venner i Versailles har tegnet et kart
som er mindre sjenerøst enn vårt forslag.
Har de det?
Du vet dette. Vi vet det også.
Hvordan har dere fått vite det?
Ved hjelp av det spillet vi alle er engasjert i.
Det er fint å fortelle at du har stjålet som bevis på din egen ærlighet.
Mr. Adams, la ham snakke.
De vil holde dere øst for fjellene.
Resten går til Spania og indianerne. For å ha kontroll over oss begge.
Kan vi ikke bli enige om at dere vil oppnå mer ved å bli enige med oss nå
enn ved å bøye oss for franskmennene?
Gir dere oss Canada?
Det kan vi ikke.
Gir dere avkall på erstatning for beslaglagt eiendom?
Hvis dere gjør det samme.
Avstår dere fra alt land på østbredden av Mississippi,
og garanterer rett til å navigere på elven?
Det gjør vi.
Gir dere oss fiskerett ved Newfoundlandkysten?
- Kysten er ikke... - Gi oss...
Gi oss ditt samtykke nå uten innblanding fra utenriksminister Vergennes,
og svaret er ja.
Jeg vet ikke.
Hva mener du?
Jeg mener at jeg vet ikke.
Vet du ikke om du vil si ja?
Det stemmer.
Når kommer du til å vite det?
Det kan jeg ikke si, men jeg vet at jeg ikke vet det nå.
Vel...
Middagstid.
Mr. Adams. Mr. Jay vil snakke med deg.
Behandler han deg godt, Benoit?
Mr. Jay er en svært sindig herre.
Å få beskjed om ikke å røyke. Av alle dristigheter.
Er det det du vil fortelle meg?
Han er ikke den mannen han var. Det er dessverre klart.
Og hva vil du gjøre med det?
Det har du avgjort alt. Jeg gir bare mitt bifall.
Jeg liker deg ikke.
Ikke det?
Jeg liker ikke arrogansen din.
Jeg liker ikke at du gir deg ut for å være ydmyk.
Jeg liker ikke ditt såkalte vidd,
som du bruker til å avvæpne de som ville sett gjennom falskheten din.
Jeg liker ikke din utsvevende appetitt.
Uanstendig av en som er ung, men vemmelig av en mann i høy alder.
Jeg liker ikke skruppelløsheten eller det uekte avkommet ditt,
dine personlige vaner eller hvordan du kler deg.
Jeg avskyr den lille almanakken din.
Jeg startet en liten gruppe brannmenn i Philadelphia.
Det må da bety noe.
Alt jeg har sagt, er bare en innledning.
"...tvinger meg til å fordømme alle som kaller seg patrioter
og avskyr deres ulovlige opprør.
Men bestefar har bedt meg tie og ikke sette utsiktene hans i fare,
uansett hvilken side som måtte vinne.
For i urolige tider er det klokt å gi skinn av én ting, og være noe annet,
og dermed tjene på det uansett. Det forteller han meg.
Ingen er bedre i kunsten å bedra."
Får jeg lov?
Ikke noe kvikt tilsvar?
Spiller det noen rolle hva jeg sier? Du har dømt meg alt.
- En uskyldig mann ville protestert. - Det samme ville en skyldig.
Jeg kan knuse deg med dette.
Det har du villet lenge.
Her er sjansen din.
Jeg tror ingen synd er for nedrig for deg, bortsett fra forræderi.
Takk. Tror jeg.
Hva mener du om det britiske forslaget?
De er villige til å gi fra seg mer enn vi kunne håpet.
Hvorfor nølte du, da?
Fordi...
Det er det jeg har lovet og det jeg må gjøre.
Hva tror du franskmennene sier hvis vi sier ja?
De vil konkludere med at mitt ord ikke betyr noe.
- Og da har de rett. - Hvilken nasjon har du tenkt å tjene?
Jeg er her for Amerika, sir.
Jeg har aldri brydd meg om noe annet.
Skal du og jeg inngå fred, da?
Det skal vi.
Du spurte meg ikke om hvordan jeg fikk tak i brevet.
Jeg går ut fra at Mr. Bancroft ga deg det.
Fortalte han det?
Selvfølgelig ikke, men han arbeider for britene.
- Har du visst dette? - En god stund.
Du har gjort ham til en fortrolig.
Han har sittet her og lyttet til de mest sensitive saker.
Han har sådd splid og drevet forfalskning,
og undergravd alt det vi har arbeidet med.
Det er sant, men siden han ellers er en trivelig mann...
...kan jeg ikke klandre ham for det.
Jeg går tilbake til losjiet mitt nå.
Vær raske, elendige fjols!
Til hertug de la Vauguyon.
Vær raske, elendige mehe!
Til baron de Romainville.
Skynd dere. Han roper!
Til marki Castries.
Grev Montbarrey.
Kansler Maupeou.
Hva?
Prøv hardere.
Hva vil du?
Jeg har et brev.
"Min tiger."
- Jeg prøver å konsentrere meg. - Ikke hardt nok.
"Din bror er kanskje konge, men du hersker over meg."
"Mine provinser i nord og sør er klare til å gi av sin rikdom..."
Jeg er ikke ansvarlig for enhver dame som liker å skrive.
Min stakkars gutt.
Som det må pine deg.
Slutt med det tøyset og innrøm at du har tapt.
Hvem sier at jeg har tapt?
Tjue tusen livre sier det.
Vedde over sjakk?
Det er ikke sportslig.
Greit.
Da sier vi det sånn.
Tjue.
Hva?
Ingenting.
Hvem er du igjen?
Din ydmyke tjener, greve.
- Vet du noe om sjakk? - Litt.
Vel? Hva foreslår du at jeg gjør?
Ta bonden din og...
Ikke rettferdig.
Det sier alle taperne.
- Fortell hva du heter. - Guillaume Temple.
Mine damer og herrer,
la meg presentere monsieur Guillaume de Temple.
Min nye... Spillminister.
- Hvordan har du det i dag? - Som du ser meg, sir.
Jeg er redd for at forhandlingene har slitt nådeløst på deg.
- Hvorfor sier du det? - Jeg vil nødig fornærme deg.
Jeg er ganske immun. Snakk.
Vi fikk framlagt et tilbud under forrige møte.
Et som vi godt kunne bygd videre på.
Og du møtte det med forvirring.
Du mener at jeg har mistet forstanden.
Har du det?
Jeg ville vært den siste til å vite det.
Du finner glede i gåter, sir.
Jeg foretrekker klarhet.
Dr. Franklin gjorde en feil i prosedyren. Det er alt.
Vi har diskutert saken.
Du og jeg har også diskutert en sak.
Det har også blitt oppklart.
Hvor stiller det oss?
Med fire punkter å sikre.
Vår uavhengighet, våre grenser, våre erstatninger...
Og den hellige torsken selvsagt.
Ja. Torsken.
Det er best om vi taler med én stemme.
- Hvis? - Jeg ser gjerne at det blir min.
Jeg er uenig.
Unnskyld.
Du er for kald, sir. Du skaffer oss ingen godvilje.
Og du mener at du selv er...
Jeg er for ilter... er jeg blitt fortalt.
Da gjenstår visst jeg.
Din påståtte sjarm må være nyttig til noe.
De er her.
Kan dere sette fram en stol til meg?
Jeg foretrekker å gjøre dette oppreist.
- Du ser bedre ut, doktor. - Aldri vært bedre, sir.
Da får vi håpe at dagen bringer oss den enigheten vi alle ønsker.
Vi fortsetter med samme ånd og håp.
Hvor er Mr. Grenville?
På fisketur.
Anerkjenner dere vår uavhengighet uforbeholdent?
Vi anerkjenner den.
Nasjonens grenser blir som fastlagt,
til Mississippis østlige bredd.
Enig.
Og retten til torsken på Newfoundlandkysten beholder vi.
Nettopp.
- Og så er det disse anliggendene... - Det er en snublestein.
Vi står fast på spørsmålet om erstatning.
Det må gis kompensasjon til kongens lojale undersåtter,
som ikke ønsker å ta del i eksperimentet deres.
- Da må amerikaneres tap bli dekket. - Det er ikke akseptabelt for oss.
Mr. Oswald.
Jeg kan ikke avgjøre denne saken.
Og det er mye dere kan feire her.
Det kan så være.
Men vi vil ikke betale for privilegiet ved overgrep mot oss selv.
- Vi er veldig nære, doktor. - Ikke nære nok, er jeg redd.
Kan jeg foreslå en pause?
Du sa ikke at du ville stå fast på dette punktet.
Du spurte ikke.
Jeg vil heller gi etter i bytte mot andre innrømmelser.
Det er å sette effektivitet over prinsipp.
Det pleier ikke å være viktig for deg.
Hva vet du om meg eller mine prinsipper?
Dette er ikke tidspunktet til å blande sammen person og land.
Hva mener du?
Din uenighet med din sønn er din egen sak.
Mr. Jay.
- Tror du jeg straffer ham med traktaten? - Jeg tror du viser dårlig dømmekraft.
Jeg har ment at duellering er absurd, men du får meg til å tenke om igjen.
- Du kan ikke stå engang. - Jeg vil prøve!
Mine herrer!
Jeg vil foreslå ordlegging.
Kan jeg be deg gjenta det?
"At Kongressen anbefaler..."
- Innstendig anbefaler. -"Innstendig anbefaler
at Statene anerkjenner lojalist-eierne
av all konfiskert eiendom og gir erstatning."
Om mulig.
Det er ord uten substans.
Kan dere gi oss et øyeblikk?
De har ikke makt til å tvinge Statene til noe.
Alt som holder landet deres sammen, er brutalitet og motvilje mot skatt.
Jeg kjenner konføderasjonen deres.
Imøtekommelsen deres er meningsløs.
Det betyr at vi motarbeider franskmennene. Og det er oppgaven vår her.
- Vi beholder i det minste Florida. - Det blir gitt til Spania.
La oss få det overstått.
Pokker.
Dr. Franklin, Mr. Adams, Mr. Jay.
Vi har overveid forslaget om erstatning, og vi aksepterer det.
Og vi takker for forståelsen.
Siden vi er enige om de andre punktene,
kan vi si at vi fem nå har kommet til en fredsavtale?
- Det kan vi så visst. - I så fall, mine herrer...
Her er deres Amerika.
- Vil du ha et til, doktor? - Det vil jeg.
Jeg trodde du ikke skulle ha noe.
Hvis jeg ikke kan skåle for De forente stater,
kan dere begrave meg nå.
For at Kongressen ikke kaster oss i fengsel.
Hvem skal fortelle at vi ignorerte instruksjonene?
Jeg mener å huske at du gjerne ville det.
Jeg skal informere dem, og med glede.
Det er en ære å ha brutt en så infam ordre.
Skal vi besudle oss til den franske kongens glede?
Skriv brevet, Mr. Adams. Og ikke hold tilbake språkbruken.
Du har en underminerende væremåte.
Jeg skal overhøre det denne gangen.
Ta i det minste en slurk.
Hva har du der?
En fin, liten portvin.
Jeg foretrekker bordeaux.
Da skal du få bordeaux. Mr. Jay.
Du kan like gjerne fylle det.
- Skal vi utbringe en skål? - Gulvet er ditt.
For dyd, ærlighet, utdanning av folket
og lov og orden.
Vi kan ikke ha et land uten dem.
Eller være verdig et.
- Amen, sir. - Hør, hør.
Dr. Franklin, jeg var skarp mot deg i dag, og jeg ber om tilgivelse.
Det kan jeg gi deg.
Likevel må jeg spørre
om du har tenkt å undertegne dette uten å rådslå med Versailles.
Vergennes må i det minste få beskjed.
Det blir din oppgave.
Jeg har en mann ved hoffet.
Ikke si det. Det er Lenoir.
Nei. En annen.
Hvem?
Jeg vet ikke. Fra Versailles.
- Jeg spiser frokost. - Han sier at det er viktig.
Hvem er det som slipper inn folk her? Jeg er ikke kledd.
Hva er så veldig viktig...
Herr statsminister.
- Hva gjør du her? - Jeg har noe til deg.
Så du en mann fra hoffet?
- Meg. - Hva?
- Jeg er mannen fra hoffet. - Jeg forstår ikke hva som skjer.
Jeg tjener le comte d'Artois.
- Siden når? - Ganske nylig.
- Har han sendt deg? - Nei, bestefaren min.
- Sendte han bestefaren din? - Bestefar sendte meg.
Hvordan kjenner bestefaren din Artois?
Det gjør han ikke. Han ville at du skulle få en kopi av dette så fort som mulig.
Hva er det?
Bestefar vil at du skal vite
at han anser vennskapet mellom Amerika og Frankrike som like sterkt,
og håper at du vil føle det samme.
Den jævelen.
Herr greve?
Herr greve!
Jeg er tilbake fra London.
Statsminister!
Jeg møtte lord Shelburnes assistent.
De vil forhandle med oss separat.
Han understreket...
Hva er...
Men...
Er dette...
Franklin satt der og lovet...
Han lovet å...
Han lurte oss.
Ptro!
Dr. Franklin, Mr. Adams. Jeg beklager at jeg er sen.
De er klare ovenpå.
- Hvor er tjeneren din? - Hvem?
Benoit.
Han har stukket av.
Jeg sa at jeg ville frigi ham, men han kunne ikke vente.
Hvem skal være først?
Det skal dr. Franklin.
Fritt, autonomt...
...og uavhengig.
Det er det det står.
Hun var misfornøyd med den første versjonen av liket sitt.
Hun mente at hun virket for...
Død?
Så hun beordret en ny laget.
Denne ser fredsommelig ut. Bare en liten skjønnhetssøvn.
Jeg skulle gjerne hatt det selv.
Når man er kongelig, bestemmer man hvordan man skal bli sett selv når man er død.
Men resten av oss...
Du valgte et melankolsk sted å møtes på.
Jeg kan ikke besøke deg i Passy.
Sånt gjør man ikke.
Og jeg tror ikke du vil vise deg i Versailles.
Og jeg liker meg her.
Tusen år med franske konger.
Ingen husker feilene deres, bare at de hersket.
Men dette betyr ikke noe for deg.
Det er ikke min historie.
Den nye verden, der alt er mulig.
Den sammen verdenen, er jeg redd, og det samme slaget menn i den.
Bare ideen er annerledes.
Hva er denne ideen? Jeg har aldri helt forstått det.
At et fritt folk kan styre seg selv,
ledet av sunn fornuft og troen på fellesskapets beste.
Og om de ikke har sunn fornuft?
Da får de nok som fortjent.
Da vi møttes, tenkte jeg:
"Denne mannen er smart, men ikke så smart som meg."
Nå skjønner jeg hvor smart du er som fikk meg til å tro det.
Du smigrer meg. Det var hele veien påfunn,
og ingen ble mer overrasket enn meg over at det fungerte.
Du så meg i øynene og ga ditt ord.
Og du sendte Gérard til England.
Det gjorde jeg, ja.
Så spørsmålet er ikke hvem som løy for hvem...
Men hvem som løy best.
Vet du hva min hustru sier?
Erklær seier og ta æren, selv om det egentlig er en fiasko.
Hun høres klok ut.
Hun har ikke adgang ved hoffet.
Faren hennes var bare kjøpmann.
Vi giftet oss uten kongens samtykke.
Sånt ville vel ikke betydd noe i Amerika?
Du burde komme og se landet du var med på å skape.
Og hva fikk vi for vår milliard livre?
Evig hengivenhet fra et takknemlig land.
Vær så snill.
Dere vil handle med britene og etterlate oss tomhendte.
Det er freden de kjøpte.
Herr greve, jeg mente ikke å skade deg.
Du har ikke skadet meg. Du har overlistet meg. Det er mye verre.
Jeg ber om tilgivelse for uerfarenheten innen statsanliggender
som førte oss til et feiltrinn.
Vår gjeld til deg,
til din gode konge og til Frankrike er bunnløs.
Og ville det ikke vært synd om denne lille misforståelsen kom mellom oss?
Og lot britene tro at de har lyktes i å splitte...
Hva?
Hva ler vi av?
Du har tenkt å be meg om mer penger, ikke sant?
Bare seks millioner til. Det ville vært veldig nyttig.
Kongressen vil nok garantere for gjelden.
Selvsagt.
Ikke si at du er redd for å sette deg i.
Jeg ser ingen grunn til å krysse mer vann enn absolutt nødvendig.
Når du klamrer deg til relingen på et fælt skip,
vil du angre på at du gikk glipp av denne lille padleturen.
Jeg har en fin, liten eiendom.
Den har sin beskjedne sjarm.
Tretti eller førti rom. Jeg husker ikke.
Enger, stall...
Du bor sikkert i skogen i et hus laget av trær.
Det er laget av murstein, i en by.
Jeg kan bare gjette hvordan det ser ut nå. Britene har gått løs på det.
Du har fått din hevn. Du har slått dem alle.
Jeg har visst det.
Det er merkelig utilfredsstillende.
Hva mer ville du
Bare mer.
Uansett hva det er. Bare...
Bare mer av det.
Vi kjenner på alderen vår.
Jeg føler...
Jeg tør si at det er et land jeg har vært med på å skape.
Likevel har jeg knapt vært der på 20 år.
Så hvorfor dra tilbake?
Jeg tror jeg har plikt til å se hva dette Amerika er.
Og hvis du ikke liker det du finner?
Madame.
Vil du gifte deg med meg?
Du er en lømmel.
Mener du det?
Gjør jeg det?
Hva med ditt Amerika?
Jeg skylder henne min lojalitet, men ikke min lykke.
Abbeden kan sikkert ta seg av det. Jeg hater alt det oppstyret i kirken.
Sier du ja?
Jeg er så veldig glad i deg.
Men vi vet begge at du er en fryktelig vanskelig type katt.
Hva slags type er det?
Den som alltid stikker av uansett hvor mye man skjemmer ham bort.
Ser du det som foregår?
Han drar i morgen tidlig.
Og du?
Hva skal du gjøre med det, annet enn å krype sammen her?
Vi kommer til å miste huset. Vi mister alt.
Vet du hvorfor?
Fordi du lot denne hypnotisøren tømme oss for penger i årevis
for et land du aldri vil sette din fot i. Har du ingenting å si?
Det viser seg at dronningen aldri kjøpte halskjedet.
Hele affæren var svindel, og hun er helt uten skyld.
Greit.
Jeg tar meg av det selv.
- Lar du disse være igjen? - De har tjent sin hensikt.
Kanskje du kan gi dem til nysgjerrige gjester
eller tette en sprekk i veggen.
Jeg må be deg følge rådene mine.
Seks uker til sjøs, og ikke noe sukker eller alkohol til trøst?
Og en daglig spasertur på dekk. Du vil takke meg for det.
Jeg vil forbanne deg for det.
Heldigvis er jeg ikke nær nok til å høre det.
Og bruk dette hvis det trengs.
Men sparsommelig.
De osmanske dervisjene hevder at opium gir dem en visjon om lykke som skal komme.
- Ville det vært så uønsket? - Men blir det en sånn lykke?
For Amerika.
- Det blir opp til folket. - For meg selv.
Det har alltid vært mitt viktigste anliggende.
Hvor ville landet vært uten deg?
De vil hylle deg som den viktigste mannen.
Vil de det?
Jeg undres på det.
Og hvilken skjebne venter deg?
Jeg skal vandre rundt på min sedvanlige måte.
Du drar ikke hjem?
Jeg har vært utenlands så lenge at jeg ikke vet hvor hjemmet mitt er.
Kanskje England?
Vi er tross alt i fred med dem.
Er det ikke det vi har arbeidet for?
Det har vi. Hver på sin måte.
En kasse utmerket madeira.
Den kan ikke gå til spille.
- Du er altfor sjenerøs. - La det minne deg om meg.
Jeg kommer til å savne deg.
Du har alltid vært en elskverdig følgesvenn.
Du har en gjest.
- Dette er til deg. - Madame.
Alt står her. Utgifter for hver måned.
Alt av vår hospitalité.
Er ikke gjestfrihet noe man gir gratis?
Ikke i årevis.
23 654 livre.
Les det linje for linje.
- Jeg tviler ikke på at det stemmer. - Da venter jeg her mens du henter dem.
Jeg har ikke en sånn sum for hånden.
Vi tapte millioner. Hvor endte de?
I De forente stater. Monsieur Chaumont vet det.
Du forfører ham med snakk om frihet og profitt så han...
- Han kan ikke tenke klart. - Du tillegger meg evner jeg ikke har.
Hør på ham nå.
Men jeg forsikrer at jeg skal sørge for at Kongressen...
Hva har du?
Hva har du i lommen nå?
Nå.
Det er som å pisse i havet.
- Du kunne ha grepet inn. - Det virket best å la være.
Er den din?
Tilhører Artois.
Hva mer tilhører ham?
Det er et middel til avansement.
- Til hva? - Du ville at jeg skulle finne min plass.
Det var ikke dette jeg forestilte meg.
Men det er det jeg har valgt. Jeg rir sammen med deg til Le Havre i morgen.
- Det trengs ikke. - Du bør ikke være alene på veien.
Jeg ville ikke bekymret meg. Monsieur Lenoir har fulgt etter meg i årevis.
Han vil ikke la seg stoppe nå av noe trivielt som at jeg forlater landet.
Faren din bor i London.
- Det vet jeg. - Jaså?
Du finner ut hva som helst ved Versailles om du spør riktig person.
- Kommer du til å oppsøke ham? - Vil du at jeg skal overbringe noe?
Ikke noe som ikke er sagt alt.
Må du være så hard? Du inngikk fred med Storbritannia.
Kan du ikke gjøre det med ditt eget kjøtt og blod?
Hjertet kan man ikke forhandle om.
"Det beste du kan gi din fiende, er tilgivelse."
Den som skrev det, er en dåre.
Er du sikker på at det er dette du vil?
Det er et spill. Som sjakk.
Jeg setter pris på å spille det.
Så kyss meg farvel, gutt.
Vi møtes igjen.
Kan hende.
Men ikke i denne utgaven.
Kjære bestefar.
Søk lykken. Men husk hvem vi er.
Hvem var den pussige, gamle mannen?
En stor mann for Amerika.
ALL ÆRE TIL HELTEN AV TO VERDENER.
SÅ GLADE SOM VI HAR VÆRT TIL MIN KJÆRE PAPA
Dr. Franklin. Beklager at jeg forstyrrer,
men etter alt dette, trodde jeg ikke vi ville være på samme reise.
Jeg beklager, sir...
Jacques Chaumont.
Jacques.
Jacques, selvsagt.
Du er...
På vei til De forente stater, ja.
Har du snakket med foreldrene mine?
Moren din og jeg tok et oppriktig farvel.
De har forvist meg.
Det var leit å høre.
Jeg kan ikke klandre dem. Jeg er faktisk glad for det.
Det var ingenting for meg i Frankrike. Ikke noe jeg ikke ødela.
- Hvordan kunne jeg bli? - Hva vil du gjøre?
Jeg vet ikke.
Jeg har ingen penger. Noen mynter og klærne jeg har på meg.
- Jeg vet bare at jeg vil ha et annet liv. - På hvilken måte?
Å klare meg selv her i verden. Hvis jeg kan det.
Med den forstanden jeg har.
Å være fri.
Unnskyld. Jeg er latterlig.
Du høres ut som en bekjent av meg.
Han rømte hjemmefra uten en penny i lommen.
Hvordan gikk det?
Han har hatt en viss suksess iblandet noen små feil.
Han har ikke alltid vært sannferdig, klok eller snill,
men han har arbeidet for å øke forrådet av nyttig kunnskap
og forbedre menneskets lodd på jorden.
Han kan bare be om at forsynet ikke dømmer ham for hardt.
Da er det kanskje håp for meg.
Du får muligheten. Resten blir opp til deg.
Takk for at du tok deg tid. Ha en trygg reise.
Jacques.
I kabinen har jeg en god brandy som jeg ikke har lov til å drikke.
Kom innom i kveld. Vi åpner den og snakker om Amerika.
To år etter at han kom tilbake til USA,
ble 81 år gamle Franklin den eldste delegaten ved konstitusjonskonvensjonen.
Han angret når han tenkte tilbake på Paris
og de fortryllende timene med madame Helvétius.
Rundt 20 000 personer deltok i begravelsen hans i 1790.
Frankrike, som sto i sin egen revolusjon,
erklærte tre dagers landesorg til minne om ham.
For hans innsats for å sikre en fransk allianse,
som var nødvendig for amerikansk uavhengighet,
og fredsforhandlingene med Storbritannia, ble han aldri takket.
"Den viktige og farlige oppgaven vi har vært engasjert i,
er fullført med suksess, en begivenhet jeg knapt trodde jeg ville få se.
Noen år med fred vil gjenopprette og øke vår styrke,
men vår fremtidige sikkerhet avhenger av samhold og dyd."
Tekst: Evy Hvidsten