Motina.
ARTĖJANTIS KARAS
DEKLARACIJA
PAGAL STEISĖS ŠIF KNYGĄ
„GREAT IMPROVISATION“
Kodėl?
Noriu gerai gyventi. Bet esu per didelis tinginys dėl to dirbti.
Išties, gan paprasta.
Mes tavęs taip neauklėjome.
Atleiskite, motina, bet taip ir auklėjote.
Ar bent numanai, kokioje sunkioje padėtyje mes atsidūrėme?
Suprantu, kad laikas man...
Tu paliksi šituos namus.
Jei dar kartą pamatysiu tave čia ar kituose man priklausančiuose namuose,
liepsiu tave sumušti ir surakinti.
- Ir taškas. - Tėve.
- Pažadu... - Žadėk kam nors kitam.
Kas manęs laukia?
Ne mano reikalas.
Negalime su tuo sutikti.
Nesame nusiteikę pasiduoti.
- Pirma, norite praryti Kanadą. - Atsisakėme to reikalavimo.
Aš - ne.
O dabar reikalaujate ir Misisipės pakrančių.
Jei nesumokėsite reparacijų, kompensacijos turime ieškoti kitur.
Dar lieka klausimas dėl Niufaundlando vandenų.
Menkė - mūsų, pone. Mes jos neatiduosime.
Ji ne jūsų, kad atiduotumėte, bet mūsų, kad dovanotume.
Dėl tokios tironijos karas ir prasidėjo.
- Pone Džėjau. - Pone?
Gal galėčiau paprašyti nerūkyti?
Man trūksta oro.
- Jūsų teritorija... - Šalis.
Išties.
Jūsų šalis driekiasi palei Atlanto vandenyną
iki pietinio Džordžijos krašto.
Taigi, kokia teise ją padvigubinate
ir reikalaujate žemių, kurių niekas iš čia esančių akyse neregėjo?
Remdamiesi tautos, kuria tapsime, teise.
Tai tik dar svaresnė priežastis susiaurinti apimtis iki mums priimtinų.
Jei ketinate įspeisti mus tarp vandenyno ir Aleganų,
kaip galime tai laikyti taika?
Jei nesutinkate su jokiais sienų ribojimais,
kaip galime būti užtikrinti dėl mūsų interesų Šiaurės Amerikoje?
Tai, kad turėsite interesų Šiaurės Amerikoje, verčia mus nerimauti.
- Norėčiau, kad kas nors man paaiškintų... - Pone Grenvili.
...per kokį stebuklą Niufaundlandas...
- Ar jūs taip įspūdingai kvailas? - ...vienu metu yra ir nėra Kanados dalis.
Jeigu turėtumėte bent menkiausią suvokimą
- apie precedentą, tada... - Gal susitarėte su...
Dėl Dievo meilės!
Daktare Franklinai.
Pone Osvaldai.
Gal galime apsieiti be malonybių?
Kokio pobūdžio?
Jūsų draugai Versalyje nubraižė žemėlapį,
kuris dar mažiau palankus jums, nei siūlome mes.
Nejaugi?
Jūs tą žinote. Mes taip pat.
O iš kur jūs sužinojote?
Toks žaidimas, į kurį mes visi esame įsitraukę.
Kaip miela pasakyti žmogui,
kad apkraustėt jo kišenes, norėdami įrodyti savo sąžiningumą.
Pone Adamsai, leiskit jam kalbėti.
Tai jie nori įkalinti jus rytinėje kalnų pusėje.
Likusi dalis atiteks Ispanijai ir raudonodžiams.
Tam, kad valdytų tiek jus, tiek mus.
Ar negalėtume sutarti, kad pasiektumėte daugiau, susitarę su mumis dabar, čia,
nei nusileisdami prancūzams?
Atiduosite mums Kanadą?
Mes negalime.
Atsisakysite reparacijų už užgrobtą turtą?
Jei jūs padarysite tą patį.
Užleisite visą žemę rytinėje Misisipės pakrantėje
ir garantuosite navigacijos teisę upėje?
Taip.
Suteiksite mums teisę žvejoti prie Niufaundlando krantų?
- Dėl pakrantės neside... - Sutikite...
Sutikite dabar, be tolimesnio ministro Verženo kišimosi,
ir atsakymas - taip.
Nežinau.
Kaip suprasti?
Tai reiškia, kad nežinau.
Nežinote, ar sutiksite?
Teisingai.
Kada galėtumėte žinoti?
Negaliu pasakyti, bet žinau, kad dabar nežinau.
Na...
laikas vakarieniauti.
Pone Adamsai. Ponas Džėjus norėtų pasikalbėti, pone.
Ar jis gerai su tavim elgiasi, Benua?
Ponas Džėjus - labai protingas šeimininkas.
Liepė nerūkyti. Kokia arogancija.
Ar tą norėjote man pasakyti?
Jis ne toks žmogus, koks buvo. Deja, tai visiškai aišku.
Ir ką ketinate dėl to daryti?
Jūs jau nusprendėte.
Aš paprasčiausiai duodu sutikimą.
Jūs man nepatinkate.
Tikrai?
Man nepatinka jūsų arogancija.
Nepatinka jūsų apsimestinis nuolankumas.
Nepatinka taip vadinamas sąmojis,
kurį pasitelkęs nuginkluojate tuos, kurie permatytų jūsų apgaules.
Man nepatinka jūsų ištvirkėliški potraukiai.
Jie neatleistini perpus jaunesniam žmogui,
bet kai vyras sulaukia tokio garbaus amžiaus, tai išties bjauru.
Nepatinka, kad neturite skrupulų, jūsų pavainikiai palikuoniai,
asmeniniai įpročiai, apranga.
Nepakenčiu jūsų bereikšmių almanachų.
Aš įkūriau ugniagesių kompaniją Filadelfijoje.
Tai turi kažką reikšti.
Tai, ką pasakiau,
tėra įžanga.
„...tai verčia mane atsižadėti visų, vadinančių save patriotais,
ir bjaurėtis jų neteisėtai kurstomu maištu.
Tačiau senelis liepė man tylėti, kad nesukelčiau pavojaus jo planams,
nesvarbu, kuri pusė belaimėtų.
Nes neramiais laikais išmintingiausia rodytis vienokiu, o būti kitokiu
ir taip pasipelnyti bet kuriuo atveju, ar bent jau taip jis mane moko.
Niekas geriau už jį neišmano apgaulės meno.“
Galima?
Nebus gudraus atsako?
Koks skirtumas, ką pasakysiu? Jūs jau mane nuteisėte.
Nekaltas žmogus protestuotų.
Kaltas taip pat.
Galėčiau jus sužlugdyti su šiuo laišku.
Seniai to geidėte.
Dabar turite progą.
Mano akimis žiūrint, jums nesvetimos visos nuodėmės...
išskyrus išdavystę.
Ačiū. Turbūt.
Ką manote apie britų pasiūlymą?
Jie pasirengę atiduoti daugiau nei mes tikėjomės.
Kodėl tada sudvejojote?
Nes...
yra tai, ką pažadėjau ir ką privalau padaryti.
Kaip manote, ką pasakys prancūzai, jei sutiksime?
Jie nuspręs, kad mano žodis nieko nereiškia...
ir bus teisūs.
Kuriai tautai ketinate tarnauti?
Esu čia dėl Amerikos, pone.
Niekas kitas man daugiau nerūpėjo.
Tada gal mudu susitaikykime?
Gerai.
Nepaklausėte, iš kur gavau šį laišką.
Įtarčiau, kad jums jį perdavė ponas Bankroftas.
Jis jums taip sakė?
Aišku, kad ne, bet jis dirba britams.
Jūs tą žinojote?
Jau kurį laiką.
Prisileidote jį arti savęs.
Jis sėdėjo čia ir sužinojo slapčiausius reikalus.
Jis sėjo nesutarimus, padirbinėjo dokumentus
ir stengėsi sutrukdyti pasiekti tikslą, kuriam mes atsidavę.
Tai tiesa, bet visais kitais atžvilgiais jis malonus vyrukas,
negaliu jo dėl to kaltinti.
Dabar grįžtu į savo buveinę.
Nagi! Gyviau, pusgalviai slapukautojai!
Hercogui de la Vogijonui.
Nagi! Paskubėkit, apgailėtini pakalikai!
Baronui de Romenviliui.
Paskubėkit. Jis kviečia!
Markizui de Kastriui.
Grafui de Monberiui.
Kancleriui Mopu.
Kas?
Labiau pasistenk.
Ko nori?
Turiu žinutę.
„Mano tigre.“
Aš čia bandau susikaupti.
Regis, per mažai stengiatės.
„Gal jūsų brolis ir karalius, bet mane valdote jūs.“
„Mano provincijos šiaurėje ir pietuose pasirengusios paaukoti savo turtus...“
Negaliu būti atsakingas už visas moteris, užsimaniusias kažką pakeverzoti.
Vargšelis.
Jums turbūt labai skaudu.
Baik išsidirbinėti ir prisipažink, kad pralaimėjai.
Kas sako, kad pralaimėjau?
20 000 livrų.
Lažiniesi dėl šachmatų partijos?
Tai neskoninga.
Puiku.
Tebūnie.
Tebūnie dvidešimt.
Ką?
Aš... Nieko.
Primink, kas tu?
Jūsų nuolankus tarnas, pone grafe.
Ką nors išmanai apie šachmatus?
Truputį.
Na?
Ką man patartum?
Paimkite pėstininką ir...
Nesąžininga.
Taip sako visi, kurie pralaimi.
Pakartok savo vardą.
Gijomas Templas.
Ponios ir ponai,
leiskite pristatyti poną Gijomą de Templą.
Mano naująjį...
žaidimų ministrą.
Kaip šiandien laikotės, daktare?
Kaip matote, pone.
Bijau, kad šios derybos negailestingai jus išvargino.
Kodėl taip sakote?
Nenoriu įžeisti.
Aš gan atsparus. Kalbėkite.
Per paskutinį susitikimą mums buvo pateiktas pasiūlymas.
Toks, kurį galėjome mielai priimti.
O jūs
viską tik supainiojote.
Manote, kad man aptemo protas.
O aptemo?
Galbūt, bet aš tą sužinočiau paskutinis.
Mėgstate mįsles, pone.
Man mielesnis aiškumas.
Dr. Franklinas nebuvo tikras dėl procedūros. Tik tiek.
Mes tai aptarėme, ir aš likau patenkintas.
Kiek pamenu, mudu taip pat šį tą aptarėme.
Ir tai taip pat buvo išspręsta.
Tai kokia mūsų pozicija?
Turime užtikrinti keturis dalykus.
Mūsų nepriklausomybę, mūsų sienas, mūsų reparacijas...
Ir šventąją menkę, be abejo.
Taip. Menkę.
Būtų geriausia, jei pagaliau prabiltume vienu balsu.
Kieno?
Mielai pabūčiau tuo balsu.
Aš taip nemanau.
Atsiprašau?
Jūs pernelyg šaltas, pone. Nenuteiksite jų geranoriškai.
O jūs, manote, nuteiksite?
Aš pernelyg karštakošis, ar bent taip man sako.
Regis, lieku tik aš.
Jūsų tariamas žavesys turėtų kažkur praversti.
Jie čia.
Gal galėtumėte, džentelmenai, padėti man kėdę?
Norėčiau padaryti tai atsistojęs.
Jums ženkliai pagerėjo, daktare?
Jaučiuosi gerai kaip niekad, pone.
Tada tikėkimės, kad šiandien pasieksime sutarimą, kurio visi norime.
Mūsų nusiteikimas ir viltis - tokie patys.
Kur ponas Grenvilis?
Išvyko žvejoti.
Pripažįstate besąlygiškai mūsų nepriklausomybę?
Tikrai pripažįstame.
Mūsų tautos sienos bus tokios, kaip sutarta,
iki rytinės Misisipės pakrantės.
Sutarta.
Ir teisę žvejoti menkę prie Niufaundlando krantų
mes taip pat išlaikome.
Tikrai taip.
- Paskui, dėl šių konkrečių reikalų... - Yra vienas kabliukas.
Mes gan tvirtai nusiteikę dėl reparacijų.
Tiems ištikimiems karaliaus pavaldiniams, kurie nenori dalyvauti
jūsų eksperimente, turi būti išmokėtos kompensacijos.
Tada atitinkamai turi būti padengti amerikiečių nuostoliai.
Mums tai nepriimtina.
Pone Osvaldai.
Šiuo atveju nuo manęs niekas nepriklauso, pone.
O jūs jau turite daug priežasčių švęsti.
Gal ir taip.
Bet mes nemokėsime už mūsų išnaudojimo privilegiją.
Mums labai nedaug trūksta, daktare.
Bijau, kad ne tiek ir nedaug.
Galiu pasiūlyti pertrauką?
Nesakėte, kad nenusileisite dėl šio punkto.
Jūs neklausėte.
Aš verčiau nusileisčiau mainais už didesnes nuolaidas.
Tada praktiniai sumetimai būtų svarbesni už principą.
Paprastai jūs nesate laikomas skrupulingu principų šalininku.
Ką jūs žinote apie mane ar apie mano principus?
Žinau, dabar ne metas painioti žmogų su šalimi.
Ką tai reiškia?
Jūsų nesutarimas su sūnumi - jūsų reikalas.
Pone Džėjau.
- Manot, bandau nubausti jį sutartimi? - Manau, nemąstote logiškai.
Dvikovas visada laikiau absurdiškomis, bet jūs verčiate mane persigalvoti.
- Jūs net ant kojų nepastovite. - Pasistengsiu!
Džentelmenai!
Norėčiau pasiūlyti tam tikrus žodžius.
Gal galėčiau paprašyti pakartoti?
„Kongresas rekomenduos...“
- Nuoširdžiai rekomenduos. - „Nuoširdžiai rekomenduos
valstijoms, kad šios pripažintų visų konfiskuotų turtų
savininkus šalininkus ir atlygintų jiems žalą.“
Jei įmanoma.
Tai tuščių žodžių rinkinys.
Gal duotumėte mums minutėlę?
Jie neturi galios priversti valstijas ką nors daryti.
Jų šalį vienija tik agresija ir antipatija mokesčiams.
Žinau apie jų konfederaciją.
Tada suprantate, kad nusileisti beprasmiška.
Ne, tai reiškia, kad užkirsim kelią prancūzams. Dėl to čia ir esame.
- Bent jau pasiliksime Floridą. - Ji bus atiduota Ispanijai.
Užbaikime tai.
Po šimts.
Dr. Franklinai, pone Adamsai, pone Džėjau.
Apsvarstėme jūsų pasiūlymą dėl reparacijų ir jį priimame.
O mes jums dėkojame už supratimą.
Kadangi dėl kitų reikalų sutarėme,
ar galime sakyti, kad mes penkiese, pradedant šia valanda, pasiekėme taiką?
Išties galime.
Tada, džentelmenai...
štai jūsų Amerika.
Išgersite dar vieną, daktare?
Manau, kad taip.
Maniau, jums išvis negalima gerti.
Jei negaliu pakelti taurės už Jungtines Valstijas,
galite dabar pat mane palaidoti.
Už tai, kad Kongresas neįmetė mūsų į cypę.
Kas jiems praneš, kad nepaisėme jų nurodymų?
Lyg ir pamenu, kad jūs nekantravote tą padaryti.
Pranešiu jiems, be to, su malonumu.
Garbė nepaklusti tokiam gėdingam įsakymui.
Turėjome suteršti savo vardą dėl Prancūzijos karaliaus malonumo?
Parašykite tą laišką, pone Adamsai, ir, meldžiu, neprikąskite liežuvio.
Gerai, gebate nuobodžiai kritikuoti kitus, pone.
Šį vieną kartą nuleisiu negirdomis.
Bent jau gurkštelėkite.
Ką ten turite?
Gero porto.
Mieliau išgerčiau raudono vyno.
Tada tebūnie raudonas vynas. Pone Džėjau.
Galite pilti pilną taurę.
Pakelkime tostą?
Žodis jums.
Už dorybę, sąžiningumą, už žmonių lavinimą
ir įstatymo viršenybę.
Be jų negalime turėti šalies.
Nei būti jos verti.
- Amen, pone. - Pritariu.
Dr. Franklinai, šiandien aštriai su jumis kalbėjau, prašau atleisti.
Nieko nėra paprasčiau.
Tačiau privalau paklausti,
ar ketinate pasirašyti šią sutartį
nepasitaręs su Versaliu?
Bent jau Verženui reikėtų pranešti.
Ši užduotis teks jums.
Turiu dvare žmogų.
Nesakykit man. Lenuaras.
Ne. Kai kas kitas.
Kas?
Nežinau. Iš Versalio.
Aš pusryčiauju.
Jis sako, kad skubu.
Kas išvis įleidžia čia žmones? Aš neapsirengęs.
Kas tokio sumautai svarbaus...
Pirmasis ministre.
- Ką čia veikiate? - Kai ką jums turiu.
Ar matėte žmogų iš dvaro?
- Aš. - Ką?
Aš - žmogus iš dvaro.
Nesuprantu, kas vyksta.
Patarnauju grafui Artua.
- Nuo kada? - Gan neseniai.
Ir jis jus atsiuntė?
Ne, mano senelis.
- Jis atsiuntė jūsų senelį? - Mane atsiuntė senelis.
Iš kur jūsų senelis pažįsta Artua?
- Nepažįsta. - Kodėl tada...
Jis norėjo, kad jūs kuo greičiau gautumėte šią kopiją.
Kas čia?
Senelis nori, kad žinotumėte,
jog, jo manymu, Amerikos ir Prancūzijos draugystė nė kiek neišblėso,
ir tikisi, kad ir jūsų nuomonė bus tokia pat.
Šunsnukis.
Pone grafe?
Pone grafe!
Grįžau iš Londono!
Pirmasis ministre!
Susitikau su pačiu lordu Šelbernu antruoju.
Jie nusiteikę derėtis su mumis atskirai.
Jis aiškiai leido suprasti, kad...
Kas...
Bet...
Ar tai...
Franklinas ten sėdėdamas pažadėjo...
Jis pažadėjo...
Jis mus apmulkino.
Dr. Franklinai, pone Adamsai. Atleiskite už vėlavimą.
Jie pasiruošę viršuje.
- Kur šiandien jūsų žmogus? - Kas?
Benua.
Jis pabėgo.
Pasakiau, kad jį išlaisvinsiu, bet sumautas juočkis negalėjo palaukti.
Kuris iš jūsų bus pirmas?
Dr. Franklinas.
Laisva, suvereni
ir nepriklausoma.
Čia taip parašyta.
B. FRANKLINAS
Jai nepatiko pirmoji jos lavono versija.
Ji manė, kad atrodo pernelyg...
Mirusi?
Todėl užsakė dar vieną.
Šita atrodo gan rami.
Trumpam užmigusi grožio miego.
Aš ir pats jo neatsisakyčiau.
Kai esate karališkosios šeimos narys, nusprendžiate, kaip atrodysite
net tada, kai jūsų nebebus.
Bet mes, likusieji...
Pasirinkote melancholišką vietą susitikimui.
Negaliu aplankyti jūsų Pasi.
Tokie dalykai nedaromi.
O jūs, manau, nesirodysite Versalyje.
Be to, man čia patinka.
Prancūzijos karaliai per tūkstantį metų.
Niekas nepamena jų klaidų, tik tai, kad jie valdė.
Bet jums tai nieko nereikš.
Tai ne mano istorija.
Naujasis pasaulis, kur viskas yra įmanoma.
Bijau, tai tas pats pasaulis, o jame gyvena tokie patys žmonės.
Tik idėja kitokia.
Kas per idėja? Taip iki galo ir nesupratau.
Idėja, kad laisvi žmonės gali valdyti patys,
vadovaudamiesi sveiku protu ir tikėdami didesniu gėriu.
O jei sveiko proto jiems pritrūks?
Tada, turbūt, jie gaus ko nusipelnę.
Kai pirmą kartą susitikome, pamaniau:
„Šis vyras gudrus, bet ne gudresnis už mane.“
Dabar suprantu, koks buvote gudrus, kad leidote man taip pagalvoti.
Jūs man pataikaujate.
Nė vienas žingsnis nebuvo numatytas iš anksto,
niekas labiau už mane nesistebi, kad bent kažkas išdegė.
Žiūrėdamas man į akis davėte žodį.
O jūs išsiuntėte Žerarą į Angliją.
Išsiunčiau, taip.
Taigi, klausimas iš tikrųjų yra ne kas melavo kam...
O kas melavo geriau.
Žinote, ką sako mano žmona?
Paskelbkite pergalę ir prisiimkit nuopelnus, net jei iš tikrųjų susimovėte.
Ji atrodo labai išmintinga.
Žinot, jos neįleidžia į dvarą.
Jos tėvas buvo tik pirklys.
Susituokėme be karaliaus sutikimo.
Visa tai būtų nesvarbu Amerikoje, tiesa?
Turėtumėte atvykti pamatyti šalį, kurią padėjote sukurti.
O ką mes gauname už savo milijardą livrų?
Amžiną dėkingos šalies atsidavimą.
Prašyčiau.
Jūs prekiausite su Anglija ir paliksite mus tuščiomis.
Tai - taika, kurios jie atvyko nusipirkti.
Pone grafe, nenorėjau jūsų nuskriausti.
Jūs manęs nenuskriaudėte. Jūs mane pergudravote.
Tai daug blogiau.
Meldžiu atleisti, kad patirties stoka tvarkant valstybės reikalus
privertė mus pasielgti netaktiškai.
Mūsų skola jums,
jūsų didžiadvasiam karaliui ir pačiai Prancūzijai yra begalinė.
Argi nebūtų gaila,
jei šis menkas nesusipratimas įvarytų pleištą tarp mūsų?
Ir leistų anglams manyti, kad jiems pavyko suskaldyti tokius...
Kas?
Dėl ko juokiamės?
Prašysite manęs dar pinigų, tiesa?
Tik dar šešių milijonų.
Jie be galo praverstų.
Be abejonės, Kongresas laiduos už šią skolą.
Žinoma.
Nesakykite, kad bijote įlipti.
Nematau reikalo leisti daugiau laiko ant vandens nei neišvengiamai būtina.
Kai stovėsite įsitvėręs į kokio nors laiviūkščio turėklus,
pasigailėsite, kad nesėdote į šią mielą valtelę.
Turiu dailų namuką.
Jis turi kuklaus žavesio.
Trisdešimt kambarių, gal 40. Nepamenu.
Laukai, arklidės...
Jūs turbūt gyvenate miške, iš medžių suręstoje troboje.
Namas iš plytų, mieste.
Kaip jis dabar atrodo, galiu tik spėlioti.
Jis buvo papuolęs britams į rankas.
Jūs atkeršijote. Įveikėte juos visus.
Ko gero, taip.
Keista, bet pasitenkinimo nejaučiu.
Ko dar norėjote?
Tiesiog kažko daugiau.
Nesvarbu, ko. Tiesiog...
Tiesiog daugiau.
Pajutome savo amžių.
Jaučiu...
Yra šalis, prie kurios sukūrimo, drįstu sakyti, pridėjau ranką,
tačiau per 20 metų bemaž joje nebuvau.
Tai kam vargintis grįžti?
Manau, esu įsipareigojęs pamatyti, kokia gali būti ta Amerika.
O jei jums nepatiks tai, ką rasite?
Ponia.
Ar tekėtumėte už manęs?
Jūs niekšelis.
Jūs rimtai?
Ar tikrai kalbate rimtai?
Ar tikrai?
O kaip jūsų Amerika?
Jai esu skolingas ištikimybę, bet ne laimę.
Turbūt abatas galėtų tuo pasirūpinti.
Nekenčiu viso to šurmulio bažnyčioje.
Ar jūs sutinkate?
Jūs man siaubingai patinkate.
Bet abu žinome, kad esate tikras nenuorama katinas.
Kas jis per vienas?
Toks, kuris visada kažkur nuklysta, nesvarbu, kiek jį belepintum.
Matote, kas ten vyksta?
Iki ryto jis iškeliaus.
O jūs?
Ko jūs ėmėtės, išskyrus tai, kad sėdit čia susigūžęs?
Neteksime šito namo.
Neteksime visko.
Žinote, kodėl?
Vien dėl to, kad leidot šitam šarlatanui metų metus tuštinti jūsų piniginę
dėl kažkokios šalies, į kurią net kojos nebuvote įkėlęs.
Ar turite, ką pasakyti?
Pasirodo, karalienė niekad ir nepirko vėrinio.
Visas tas reikalas buvo tik gudrybė, ji visiškai nekalta.
Puiku.
Pati viską sutvarkysiu.
- Juos paliekate? - Jie atliko savo užduotį.
Gal gali išdalinti juos smalsiems lankytojams
arba užkaišyti jais skyles sienose.
Primygtinai raginu tave laikytis mano nurodymų.
Šešios savaitės jūroje, bet nevalia guostis nei cukrumi, nei gėrimu?
Ir kasdien vaikščioti po denį. Tu man už tai padėkosi.
Prakeiksiu tave už tai.
Laimė, nebūsiu šalia ir negirdėsiu.
Jei prireiks, gurkštelėk šito.
Bet su saiku.
Otomanų dervišai sako, kad opiumas parodo būsimos laimės viziją.
Argi tai taip blogai?
Bet ar ta laimė bus?
Amerikai?
- Priklausys nuo žmonių. - Man.
Man visada tai buvo svarbiausia.
Kur šalis būtų be tavęs?
Tau paskirs svarbiausią postą.
Ar tikrai?
Kažin.
O kokia lemtis ištiks tave?
Aš ir toliau gyvensiu kaip gyvenęs.
Namo negrįši?
Taip ilgai gyvenau užsienyje, kad vargu ar žinau, kur yra namai.
Gal Anglijoje?
Šiaip ar taip, mes su jais sudarėme taiką.
Ar ne dėl to ir dirbome?
Dėl to.
Kiekvienas savaip.
Dėžė puikiausios kokybės Madeiros vyno.
Nėra prasmės leisti jam pražūti.
Tu pernelyg dosnus.
Taip mane ir prisimink.
Pasiilgsiu tavęs, bičiuli.
Visada buvai itin mielas kompanionas.
Pas tave lankytojas.
Čia jums.
Ponia.
Čia viskas.
Išlaidos už kiekvieną mėnesį.
Visos mūsų hospitalité apraiškos.
Argi svetingumas savo prigimtimi nėra nemokamas?
Ne tada, kai užsitęsia metų metus.
23 654 livrai.
Perskaitykite kiekvieną eilutę.
Neabejoju tikslumu.
Tada palauksiu čia, kol atnešite pinigus.
Tokios sumos aš neturiu.
Mes praradome milijonus. Kur jie iškeliavo?
Į Jungtines Valstijas. Ponas Šomonas tą žino.
Gundote jį kalbomis apie laisvę ir pelną, todėl jis...
jis negali blaiviai mąstyti.
Priskiriate man galias, kurių neturiu.
Tik paklausykit jo.
Bet užtikrinu jus, asmeniškai pasirūpinsiu, jog Kongresas...
Kiek turite?
Kiek dabar turite kišenėje?
Dabar.
Nė šuns pypo neverta.
Galėjai ką nors pasakyti.
Atrodė geriausia nesikišti.
Ji tavo?
Karieta priklauso Artua.
Kas dar jam priklauso?
Tai tik būdas pasistūmėti aukščiau.
Iki ko?
Norėjai, kad surasčiau savo vietą.
Ne tai turėjau galvoje.
Bet aš pasirinkau tai.
Rytoj josiu su tavimi iki Havro.
Nėra reikalo.
Neturėtum keliauti vienas.
Dėl to aš nesijaudinčiau.
Ponas Lenuaras jau daug metų mane seka.
Jis neleis, kad tokia smulkmena kaip mano išvykimas iš šalies jį sustabdytų.
Tavo tėvas gyvena Londone.
- Žinau. - Tikrai?
Versalyje viską gali sužinoti, jei paklausi tinkamo žmogaus.
Gal nuvyksi jo aplankyti?
Nori, kad ką nors jam perduočiau?
Viskas jau buvo pasakyta.
Ar privalai būti toks nepalenkiamas?
Tu susitaikei su Britanija.
Ar negali susitaikyti su savo paties kūnu ir krauju?
Su širdimi nepasiderėsi.
„Geriausia, ką gali duoti priešui - atleisti jam.“
Tas, kas tai parašė, yra prakeiktas kvailys.
Esi tikras, kad nori šito?
Tai žaidimas.
Tarsi šachmatai.
Man patinka jį žaisti.
Tada pabučiuok mane atsisveikinimui, berneli.
Mes dar pasimatysime.
Galbūt.
Bet nemanau, kad šiame gyvenime.
Brangus seneli.
Siek laimės.
Bet atmink, kas esame.
Kas tas juokingas senukas?
Didis žmogus iš Amerikos.
TEBŪNIE PAŠLOVINTAS DVIEJŲ PASAULIŲ DIDVYRIS
VE RI TAS - HARVARDAS
„TOKIE LINKSMI, KOKIE BUVOME“ MANO BRANGIAJAM TĖTUŠIUI
Dr. Franklinai.
Atsiprašau, kad trukdau,
bet neįsivaizdavau, kad po visko, kas nutiko, keliausime kartu.
Aš pasimetęs, pone. Aš...
Žakas Šomonas.
Žakas.
Žinoma, Žakas.
Jūs...
Keliauju į Jungtines Valstijas, taip.
Kalbėjotės su mano tėvais?
Aš nuoširdžiai atsisveikinau su jūsų motina.
Jie mane išvarė.
Apgailestauju.
Negaliu jų kaltinti.
Tiesą sakant, aš tuo džiaugiuosi.
Prancūzijoje neturėjau nieko.
Bent jau nieko, ko nebūčiau sugadinęs.
Kaip galėjau pasilikti?
Ką darysite?
Nežinau.
Neturiu pinigų.
Kelias monetas ir drabužius, kuriuos vilkiu.
Tik žinau, kad norėčiau, jog mano gyvenimas būtų kitoks.
Kuria prasme?
Noriu pats nusitiesti sau kelią pasaulyje.
Jei galiu.
Pasitelkęs turimą protą.
Būti laisvas.
Atsiprašau. Kalbu niekus.
Primenate vieno mano pažįstamo bičiulį.
Jis pabėgo iš namų be skatiko kišenėje.
Kaip susiklostė jo likimas?
Jis pasiekė pusėtinos sėkmės,
padaręs tik nereikšmingų klaidų.
Jis ne visada buvo teisingas, išmintingas ar geras,
bet dirbo, kad išplėstų naudingų žinių rezervą
ir pagerintų žmogaus dalią žemėje.
Jis gali tik melstis, kad apvaizda per griežtai jo neteistų.
Tada, galbūt, aš dar turiu vilties.
Jūs turėsite progą.
Visa kita priklausys nuo jūsų.
Pone, ačiū už jūsų laiką ir linkiu saugios kelionės.
Žakai.
Kajutėje turiu gero brendžio, kurio neturėčiau gerti.
Užeikite šį vakarą.
Mes jį atkimšime...
ir pakalbėsime apie Ameriką.
Praėjus dvejiems metams po sugrįžimo į Jungtines Valstijas,
Franklinas, 81 m., buvo vyriausias atstovas Konstituciniame Konvente.
Jam širdį geldavo apgailestavimas, kai prisimindavo Paryžių
ir žavias valandas, praleistas su ponia Helvecija.
1790 m. jo laidotuvėse dalyvavo apie 20 000 žmonių.
Prancūzija, tuo metu kamuojama revoliucijos,
paskelbė trijų dienų nacionalinį gedulą jo atminties pagerbimui.
Už pastangas paversti prancūzus sąjungininkais,
nes tai buvo lemiamas veiksnys siekiant Amerikos nepriklausomybės,
ir susiderėti dėl taikos su Didžiąja Britanija, jis nesulaukė padėkos.
„Taigi, didžiulis ir rizikingas sumanymas, kurio ėmėmės,
tebūnie pašlovintas Viešpats, buvo sėkmingai užbaigtas,
nors vargiai tikėjausi tai pamatyti per savo gyvenimą.
Keleri taikos metai atstatys ir padidins mūsų jėgą,
bet ateities saugumas priklausys nuo mūsų vienybės ir dorybės.“
Bendžaminas Franklinas
Išvertė Sandra Siaurodinė