Māt.
TUVOJAS KARŠ
DEKLARĀCIJA
PAMATĀ STEISIJAS ŠIFAS GRĀMATA A GREAT IMPROVISATION
Kāpēc?
Man patīk laba dzīve. Bet mans slinkums liedz tās labā strādāt.
Lūk, viss ir vienkārši.
Mēs tevi tā neaudzinājām.
Atvainojiet, māt, bet audzinājāt gan.
Vai tev ir kāda nojausma, kādā situācijā atrodamies?
Saprotu, ka ir laiks man mainīties...
Gribu, lai nekavējoties atstājat šo māju.
Ja es jūs vēlreiz redzēšu te vai kādā citā savā īpašumā,
likšu jūs nopērt un iekalt važās.
- Ardievu, mesjē. - Tēvs.
- Es apsolu... - Ejiet un soliet citiem!
Bet kas ar mani notiks?
Man vienalga.
Mēs nevaram tam piekrist.
Mēs nedomājam piekāpties.
- Vispirms gribat iekosties Kanādā. - No tās prasības atteicāmies.
Es ne.
Nu jūs pretendējat uz Misisipi krastiem.
Ja jūs nemaksāsiet reparācijas, būsim spiesti kompensāciju meklēt citur.
Vēl ir jautājums par Ņūfaundlendas ūdeņiem.
Kungs, tās mencas ir mūsu. Mēs tās neatdosim.
Tās nav jūsu, nevarat neatdot. Tās ir mūsu, varam piešķirt.
Šādas tirānijas dēļ arī karš sākās.
- Džeja kungs. - Kungs?
Drīkstu palūgt, lai nesmēķējat?
Man tas šķiet visai smacējoši.
- Jūsu teritorija... - Valsts.
Nudien.
Jūsu valsts stiepjas gar Atlantijas okeāna piekrasti
līdz Džordžijas dienvidu galam.
Ar kādām tiesībām jūs to divkāršojat
un pretendējat uz zemēm, kuras neviens no mums nav nekad redzējis?
Ar tās nācijas tiesībām, par kādu kļūsim.
Vēl lielāks iemesls ierobežot to apjomu, par kuru vienojamies.
Ja gribat mūs ieslodzīt starp okeānu un Alegeinu kalniem,
kā mēs to varam uzskatīt par mieru?
Ja nepiekritīsiet nekādiem savu robežu limitiem,
kā varam būt droši par savām interesēm Ziemeļamerikā?
Mūs tieši satrauc tas, ka jums būs intereses Ziemeļamerikā.
- Gribu, lai kāds man paskaidro... - Grenvila kungs...
...ar kādu burvestību Ņūfaundlenda...
- Vai jūs esat tik ļoti stulbs? - ...gan ir, gan nav Kanādas daļa.
Ja jums piemistu kaut vai elementārākā
- apjausma par precedentu... - Varbūt vienojoties par...
Jēzu, apžēlojies!
Doktor Franklin.
Osvalda kungs.
Vai varam runāt tieši?
Kādā ziņā?
Jūsu draugi Versaļā uzzīmējuši karti,
kas nav tik dāsna kā mūsu piedāvātā.
Vai tiešām?
Jūs to zināt. Mēs arī to zinām.
Kā jūs to uzzinājāt?
Spēlējot spēli, kurā visi esam iesaistījušies.
Ļoti jauki - pateikt vīram,
ka viņu apzagāt, lai pierādītu jūsu godīgumu.
Adamsa kungs, lai viņš runā.
Tieši viņi grib jūs ierobežot uz austrumiem no kalniem.
Pārējais tiks Spānijai un sarkanajiem indiāņiem, hm?
Lai iegrožotu mūs abus.
Vai nevaram vienoties, ka iegūsiet vairāk, noslēdzot darījumu ar mums šajā telpā,
nekā pakļaujoties frančiem?
Vai jūs mums dosiet Kanādu?
To mēs nevaram.
Vai atteiksieties no reparācijām par atņemto īpašumu?
Ja jūs darīsiet to pašu.
Vai atdosiet visu zemi līdz Misisipi upes austrumu krastam
un garantēsiet kuģošanas tiesības pašā upē?
Jā.
Vai jūs piešķirsiet mums zvejas tiesības pie Ņūfaundlendas krasta?
- Par krastu nav vieno... - Sniedziet mums...
Sniedziet mums tūlīt piekrišanu, vairs nesaistieties ar ministru Verženu,
un atbilde būs jā.
Es nezinu.
Ko jūs ar to domājat?
Es domāju to, ka nezinu.
Jūs nezināt, vai teiksiet jā?
Tieši tā.
Kad jūs varētu zināt?
Nemāku teikt, bet es zinu, ka tagad es nezinu.
Nu...
vakariņu laiks.
Adamsa kungs. Džeja kungs gribētu pārmīt kādu vārdu.
Benuā, vai viņš pret tevi labi izturas?
Džeja kungs ir ļoti nosvērts saimnieks.
Pateikt, lai nesmēķē. Varena iedomība.
Vai to jūs vēlaties man teikt?
Viņš vairs nav tas vīrs, kas agrāk. Diemžēl tas ir visai skaidrs.
Un ko jūs gribat tā sakarā darīt?
Jūs jau esat to izlēmis.
Es vienkārši piekrītu.
Jūs man nepatīkat.
Tiešām?
Man nepatīk jūsu augstprātība.
Man nepatīk jūsu uzspēlētā pazemība.
Man nepatīk jūsu tā saucamā atjautība,
ar ko atbruņojat tos, kuri varētu redzēt cauri jūsu krāpšanai.
Man nepatīk jūsu netiklās tieksmes.
Nosodāmas kādam, kurš uz pusi jaunāks,
bet pilnīgi atbaidošas vecāka gadagājuma vīram.
Netīk, ka jums nav sirdsapziņas pārmetumu, jūsu bastarda pēcnācējs,
jūsu personīgie paradumi, ģērbšanās stils.
Man riebjas jūsu mazais almanahs.
Nu, es dibināju ugunsdzēsēju biedrību Filadelfijā.
Tas tomēr ir kaut kas.
Viss manis teiktais
ir tikai preambula.
"...spiež mani apsūdzēt visus, kuri sevi sauc par patriotiem,
un just riebumu pret sacelšanos, uz ko viņi pretlikumīgi kūda.
Bet vectēvs man piekodinājis klusēt un nepakļaut briesmām viņa izredzes,
lai kura puse uzvarētu.
Jo nemierīgos laikos ir gudri izlikties par vienu, bet būt citam,
tādējādi gūstot labumu abos gadījumos, vai vismaz tā viņš man māca.
Nevienam maldināšanas māksla nepadodas labāk par viņu."
Parādīsiet?
Nav gudras atbildes?
Kāda nozīme man ko teikt? Esat mani iztiesājis un notiesājis.
Nevainīgs vīrs iebilstu.
Tāpat arī vainīgais.
Ar šo es varētu jūs iznīcināt.
Jūs sen esat pēc tā alcis.
Nu jums ir iespēja.
Nav neviena grēka, līdz kuram jūs nenolaistos...
izņemot nodevību.
Paldies. Laikam tā jāsaka.
Ko jūs domājat par britu piedāvājumu?
Viņi ir gatavi atdot vairāk, nekā mēs būtu varējuši cerēt.
Tad kāpēc jūs šaubījāties?
Tāpēc, ka...
es esmu kaut ko apsolījis un man ir tas jādara.
Ko, jūsuprāt, teiks franči, ja mēs piekritīsim?
Viņi secinās, ka mans solījums nav nekā vērts...
un viņiem būs taisnība.
Kurai nācijai jūs grasāties kalpot?
Esmu te Amerikas dēļ, kungs.
Man nekad nav rūpējis nekas cits.
Tad vai mēs ar jums varam izlīgt mieru?
Varam.
Jūs man nejautājāt, kā tā vēstule nonāca pie manis.
Pieņemu, ka jums to iedeva Bankrofta kungs.
Viņš jums to pateica?
Protams, ka ne, viņš strādā britu labā.
Jūs to zinājāt?
Jau kādu laiku.
Jūs esat viņu padarījis par tuvu draugu.
Viņš te sēdējis un ticis piedalīts visslepenākajos jautājumos.
Viņš ir sējis nesaskaņas, viltojis vēstuli
un darbojies, lai grautu visu, kā labā mēs esam strādājuši.
Tā ir, bet, tā kā citādi viņš ir patīkams puisis,
es nevaru viņu vainot.
Es... Es tagad iešu atpakaļ uz savu mitekli.
Aiziet! Un ātrāk, pamuļķi tādi!
Grāfam de la Vogijonam.
Aiziet! Un ātrāk, sīkie tārpi!
Baronam de Romēnvilam.
Nāciet, ātrāk! Viņš mūs sauc!
Marķīzam de Kastrī.
Grāfam de Monbarē.
Kancleram Mopū.
Kas ir?
Mēģini vēl!
Ko vajag?
Man ir vēsts.
"Mans tīģeri."
Es mēģinu koncentrēties.
Šķiet, ka nepietiekami.
"Jūsu brālis varbūt ir karalis, bet pār mani valdāt jūs."
"Manas provinces dienvidos un ziemeļos ir gatavas padoties jūsu iebrukumam..."
Es nevaru būt atbildīgs par katras sievietes kricelējumiem.
Mazais nabadziņ.
Jūs noteikti ciešat.
Izbeidziet savus trikus un atzīstiet sakāvi!
Kādu sakāvi?
Ka zaudēti 20 000 livru.
Liekat likmes uz šaha spēli?
Nav pārāk cildeni.
Ļoti labi.
Lai notiek.
Divdesmit tūkstoši.
Ko?
Nē, neko.
Kas tu esi?
Jūsu pazemīgais kalps, mesjē grāf.
Tu kaut ko sajēdz no šaha?
Jā, nedaudz.
Nu tad?
Ko tu iesaki?
Ņemiet bandinieku un...
Nav godīgi.
Jā, tā saka visi zaudētāji.
Kā jūs sauc?
Gijoms Templs.
Dāmas un kungi,
iepazīstieties - mesjē Gijoms de Templs.
Mans jaunais...
spēļu ministrs.
Kā jums šodien ir, doktor?
Kā jūs pats redzat, kungs.
Baidos, ka tās sarunas jūs pārāk nogurdinājušas.
Kāpēc jūs tā sakāt?
Es nevēlos aizvainot.
Esmu visai imūns. Runājiet!
Kad pēdējoreiz tikāmies, mums tika izteikts piedāvājums.
Tāds, kas mums varētu būt pieņemams.
Un jūs to uzņēmāt
ar apmulsumu.
Jūs uzskatāt, ka esmu plānprātīgs.
Vai tā ir?
Iespējams, bet es to pats nezinātu.
Kungs, jums patīk āķīgas mīklas.
Es dodu priekšroku skaidrībai.
Dr. Franklins tika apgaismots par jautājumu. Nekas vairāk.
Mēs to apspriedām, esmu apmierināts.
Cik es atceros, arī mēs ar jums kaut ko apspriedām.
Arī tas ir atrisināts.
Tad kādā mēs esam situācijā?
Jāpanāk četri punkti.
Mūsu neatkarība, mūsu robežas, mūsu reparācijas...
Un, protams, svētās mencas.
Jā. Mencas.
Būtu labāk, ja no mums runātu viens.
Kurš?
Esmu ar mieru, ka tas būšu es.
Es tam nepiekrītu.
Kā, lūdzu?
Jūs esat pārāk vēss, kungs. Jūs mums neizpelnāties labvēlību.
Un kādu jūs iedomājaties esam sevi?
Esmu pārāk karstasinīgs... tā vismaz man teikuši.
Nu, tad šķiet, ka atlieku es.
Lai jums piedēvētais šarms kaut kam noder!
Viņi ir klāt.
Kungi, vai iekārtosiet man krēslu?
Es gribētu to darīt vertikāli.
Jūs esat daudz veselāks, doktor.
Nekad neesmu juties labāk, kungs.
Tad varbūt varam cerēt, ka šodiena nesīs mūsu gaidīto vienošanos.
Mēs tam pieejam ar tādu pašu noskaņojumu un cerību.
Kur ir Grenvila kungs?
Aizdevies makšķerēt.
Jūs bez ierunām atzīstat mūsu neatkarību?
Mēs atzīstam.
Mūsu nācijas robežas būs tādas, kā noliktas,
pletīsies līdz Misisipi upes austrumu krastam.
Piekrītam.
Un mēs arī saglabājam tiesības uz mencām Ņūfaundlendas piekrastē.
Tieši tā.
- Tad attiecībā uz konkrētajām lietām... - Ir viena problēma.
Mēs esam ļoti nelokāmi attiecībā uz reparācijām.
Jābūt kompensācijām tiem, kuri ir lojāli karaļnamam,
kuri nevēlas piedalīties jūsu eksperimentā.
Tad tāpat ir jāatmaksā amerikāņu zaudējumi.
Tas mums nav pieņemami.
Osvalda kungs.
Kungs, es te nepieņemu lēmumus.
Un jūs varat par daudz ko līksmot.
Tas tā varētu būt.
Bet mēs nemaksāsim par privilēģiju mūs ļaunprātīgi izmantot.
Mēs esam ļoti tuvu, doktor.
Diemžēl ne pietiekami tuvu.
Vai drīkstu ieteikt pārtraukumu?
Jūs neteicāt, ka šajā jautājumā iecirtīsieties.
Jūs nejautājāt.
Es drīzāk piekāptos apmaiņā pret tālāku pieļāvību.
Tas izdevīgumu nostāda virs principiem.
Jūs pārsvarā neuzskata par etalonu šajā jautājumā.
Kungs, ko jūs zināt par mani vai maniem principiem?
Zinu, ka nav īstais brīdis sajaukt cilvēku ar valsti.
Kas ar to domāts?
Jūsu strīds ar jūsu dēlu ir jūsu darīšana.
Džeja kungs.
- Domājat, ar līgumu gribu viņu sodīt? - Domāju, jūsu spriedums ir aizmiglots.
Man duelēšanās vienmēr šķitusi absurda, bet jūs man liekat mainīt domas.
- Jūs nespējat pat nostāvēt. - Es papūlēšos!
Kungi!
Es jums gribētu ieteikt kādu formulējumu.
Drīkstu jūs lūgt atkārtot?
"Ka Kongress ieteiks..."
- Nopietni ieteiks. -"Nopietni ieteiks
Štatiem atzīt zemes īpašniekus, kuri ir pastāvošā režīma piekritēji
un kuriem konfiscēti īpašumi, un sniegt viņiem kompensāciju."
Ja tas būs iespējams.
Tas ir vārdu savirknējums bez seguma.
Atvainosiet, lūdzu, mūs uz brīdi?
Viņiem nav varas likt Štatiem kaut ko darīt.
Viņu valsti kopā satur tikai agresija un nepatika pret nodokļiem.
Es zinu par viņu konfederāciju.
Tad saprotat, ka pieļāvībai nav nozīmes.
Nē, tas nozīmē, ka liekam šķēršļus frančiem, un tā dēļ mēs te esam.
- Mēs vismaz paturēsim Floridu. - Tā ir atdota Spānijai.
Paveicam to!
Sasodīts.
Dr. Franklin, Adamsa kungs, Džeja kungs.
Mēs apsvērām jūsu piedāvājumu attiecībā uz reparācijām, un mēs pieņemam.
Un mēs jums pateicamies par šo sapratni.
Tā kā citos jautājumos esam vienisprātis,
vai varam teikt, ka mēs pieci šobrīd esam noslēguši miera līgumu?
Mēs nudien varam.
Tad, kungi...
te ir jūsu Amerika.
- Dzersiet vēl vienu, doktor? - Domāju gan.
Man šķita, ka vispār nedrīkstat.
Ja nedrīkstu pacelt glāzi par Savienotajām Valstīm,
varat mani tūlīt pat aprakt.
Par to, lai Kongress mūs neiemet cietumā!
Kurš viņiem pateiks, ka ignorējām viņu instrukcijas?
Šķiet, es atceros, ka to alkāt darīt jūs.
Es viņus informēšu, turklāt ar prieku.
Tas ir cienīgi, ka neklausījām tik nekrietnai pavēlei.
Vai mums būtu sevi jāaptraipa Francijas karalim par prieku?
Rakstiet to vēstuli, Adamsa kungs, un netaupiet vārdus, es jūs lūdzu.
Jūsos gan ir kaut kas neinteresants un iznīcinošs, kungs.
Es šoreiz nestrīdēšos.
Iedzeriet vismaz malciņu!
Kas jums tur ir?
Smalks portvīns.
Es dotu priekšroku klaretam.
Nu tad dabūsiet klaretu. Džeja kungs.
Varat droši liet pilnu.
Vai uzsauksim tostu?
Vārds jums.
Par tikumību, godīgumu, ļaužu izglītību
un likuma varu.
Bez tiem mums nebūs valsts.
Un arī nebūsim tās cienīgi.
- Āmen, kungs. - Patiesi.
Dr. Franklin, biju pret jums šodien ass un lūdzu jums piedošanu.
Varu viegli to dot.
Taču man jājautā,
vai jūs domājat to parakstīt,
vairāk neprasot padomu Versaļai?
Nu, vismaz jāpastāsta Verženam.
Tas būs jādara jums.
Nu, man galmā kalpo kāds vīrs.
Neko nesakiet. Lenuārs.
Nē, kāds cits.
Kas gan?
Es nezinu. Atbraucis no Versaļas.
Es brokastoju.
Viņš saka - steidzami.
Nolādēts. Kas viņus ielaiž? Es pat neesmu apģērbies.
Tā. Kas ir tik sasodīti svarīgs...
Mesjē premjerministr.
- Ko jūs te darāt? - Es jums kaut ko atnesu.
Neredzējāt kādu, kas strādā galmā?
- Tas esmu es. - Ko?
Es strādāju galmā.
Es nesaprotu, kas notiek.
Es kalpoju pie le comte d'Artois.
- Kopš kura laika? - Visai nesen.
Un viņš sūtīja jūs?
Nē, tas bija mans vectēvs.
- Viņš sūtīja jūsu vectēvu? - Vectēvs sūtīja mani.
Kā jūsu vectēvs pazīst Artuā?
- Nepazīst. - Tad kāpēc...
Viņš gribēja pēc iespējas drīzāk jums iedot šo kopiju.
Kas tas ir?
Vectēvs vēlas, lai zināt,
ka viņš uzskata, ka Amerikas un Francijas draudzīgās attiecības nav mazinājušās,
un cer, ka jūs domāsiet tāpat.
Maitasgabals.
Mesjē grāf?
Mesjē grāf!
Esmu atpakaļ no Londonas!
Mesjē premjerministr!
Es personīgi satikos ar viņu ārlietu ministru.
Viņi ir ar mieru atsevišķi veikt sarunas ar mums.
Viņi skaidri pateica...
Kas tas...
Bet es...
Tas ir...
Franklins bija mums apsolījis.
Viņš mums bija devis solījumu.
Viņš mūs apveda ap stūri.
Prr! Prr, prr.
Dr. Franklin, Adamsa kungs. Atvainojiet, ka kavēju.
Viņi augšā mūs gaida.
- Kur šodien jūsu kalps? - Kas?
Benuā.
Viņš aizbēga.
Es viņam teicu, ka atbrīvošu, bet nolādētais moris nespēja sagaidīt.
Kurš no jums parakstīs pirmais?
Doktors Franklins.
Brīva, suverēna...
un neatkarīga.
Tā tur rakstīts.
Viņai nepatika viņas līķa pirmā versija.
Viņai šķita, ka viņa izskatās pārāk...
Mirusi?
Tāpēc viņa pavēlēja izgatavot vēl vienu.
Šī ir visai mierīga.
Atlaidusies, lai nezaudētu skaistumu.
Es arī to vēlētos.
Karaliska persona var lemt, kā viņa izskatīsies
pat pēc nāves.
Bet mēs pārējie...
Izvēlējāties tikties skumjā vietā.
Pasī nevaru jūs apciemot.
Tā nedara.
Un domāju, ka jūs nerādīsieties Versaļā.
Turklāt man te patīk.
Francijas karaļu tūkstoš gadi.
Neviens neatceras viņu kļūdas, tik to, ka viņi valdījuši.
Bet jums tas neko nenozīmēs.
Tā nav mana vēsture.
Jauna pasaule, kur viss ir iespējams.
Diemžēl tā pati pasaule un tie paši cilvēki tajā.
Tikai ideja ir atšķirīga.
Kas ir tā ideja? Neesmu nekad īsti sapratis.
Ka brīvi cilvēki var valdīt pār sevi,
veselā saprāta vadīti un ar ticību augstākam labumam.
Un ja viņiem trūkst veselā saprāta?
Tad, domāju, viņi dabūs, ko pelnījuši.
Kad mēs pirmoreiz tikāmies, es nodomāju:
"Tas vīrs ir gudrs, bet ne tik gudrs kā es."
Nu es redzu, cik jūs esat gudrs, ka likāt man tā domāt.
Jūs glaimojat.
Ik uz soļa bija kas jāizdomā,
un neviens nav vairāk pārsteigts par mani, ka kaut kas no tā izdevās.
Jūs skatījāties man acīs un devāt vārdu.
Un jūs aizsūtījāt Žerāru uz Angliju.
Jā, es to izdarīju.
Tā ka jautājums īsti nav, kurš meloja kuram...
Bet kurš meloja labāk.
Zināt, ko saka mana sieva?
Paziņo par uzvaru un saņem atzinību, pat ja īstenībā tā bija sakāve.
Viņa izklausās ļoti gudra.
Ziniet, viņu galmā nelaiž.
Viņas tēvs bija tikai tirgotājs.
Mēs apprecējāmies bez karaļa piekrišanas.
Amerikā nekam no tā nebūtu nozīmes, ne?
Jums būtu jāatbrauc apskatīties valsti, kuru palīdzējāt radīt.
Un ko mēs ieguvām par saviem miljards livriem?
Pateicīgas valsts mūžīgu pieķeršanos.
Beidziet.
Jūs tirgosieties ar angļiem un atstāsiet mūs tukšām rokām.
Tādu mieru viņi ieradās nopirkt.
Mesjē grāf, es negribēju jūs apbēdināt.
Jūs neesat mani apbēdinājis. Jūs esat mani pārspējis viltībā.
Tas ir daudz ļaunāk.
Lūdzu piedošanu par pieredzes trūkumu valsts lietās,
kurš mūs noveda līdz netaktiskumam.
Mūsu parāds jums,
jūsu augstsirdīgajam karalim un pašai Francijai ir neizmērojams.
Un vai nebūtu žēl,
ja šīs nelielās nesaskaņas nostātos starp mums?
Un tas ļautu angļiem domāt, ka viņiem izdevies šķelt tik...
Kas ir?
Par ko jūs smejaties?
Jūs man lūgsiet vēl naudu, tā ir?
Tikai vēl sešus miljonus.
Tie šausmīgi noderētu.
Jūsu Kongress, bez šaubām, sniegs garantiju.
Protams.
Nesakiet man, ka jums bail kāpt iekšā.
Neredzu vajadzību tērēt laiku, šķērsojot ūdeni, ja tas nav nepieciešams.
Kad ķersieties pie kāda nožēlojama kuģa margām,
nožēlosiet, ka neizbraucāt šajā aira laiviņā.
Man gan ir jauks mazs īpašums.
Tam piemīt atturīgs šarms.
Trīsdesmit vai 40 istabas. Neatceros.
Lauki, staļļi...
Jūs droši vien dzīvojat mežā, no koka darinātā namiņā.
Tas ir celts no ķieģeļiem - pilsētā.
Varu tikai minēt, kā tas tagad izskatās.
Briti ar to izrīkojušies pēc sava prāta.
Nu, jūs esat atriebies. Esat uzveicis viņus visus.
Domāju, tā tiešām ir.
Dīvainā kārtā apmierinājuma nav.
Ko vēl jūs vēlējāties?
Vienkārši vēl.
Nav svarīgi, kas tas būtu. Vienkārši...
Vienkārši vēl no tā.
Mēs jūtam savu vecumu.
Es jūtu...
Ir kāda valsts, pie kuras izveidošanas, uzdrīkstos teikt, esmu pielicis roku,
taču 20 gadu laikā tajā gandrīz neesmu bijis.
Tad kamdēļ gan atgriezties?
Domāju, man ir pienākums apskatīt, kāda tā Amerika varētu būt.
Un ja jums nepatiks tas, ko tur redzēsiet?
Kundze.
Vai precēsiet mani?
Jūs esat palaidnis.
Jūs to nopietni?
Vai jūs to nopietni jautājat?
Nu - vai nopietni?
Un kā ar jūsu Ameriku?
Esmu tai parādā savu uzticību, bet ne savu laimi.
Nu, domāju, abats varētu to nokārtot.
Man nepatīk visa tā jezga baznīcā.
Vai jūs sakāt jā?
Jūs man esat tik mīļš.
Bet mēs abi zinām, ka jūs piederat visnešpetnākajam runču veidam.
Kas tas ir par veidu?
Tāds, kurš vienmēr aizklīst prom, lai kā viņu lutinātu.
Redzējāt, kas notiek laukā?
Līdz rītrītam viņš būs prom.
Un jūs?
Ko jūs būsiet izdarījis, ja neskaita sēdēšanu saļimušam krēslā?
Mēs zaudēsim šo māju.
Mēs zaudēsim visu.
Un kāpēc?
Jūs gadiem ļāvāt tam hipnotizētājam tukšot mūsu maku
kaut kādas valsts vārdā, kur nekad nespersiet savu kāju.
Jums nav nekā, ko teikt?
Izrādās, ka karaliene nemaz nav gribējusi pirkt to slaveno kaklarotu.
Tā visa lieta neesot nekas cits kā liela krāpšana, un viņa ir bez vainas.
Ļoti labi.
Es pati to nokārtošu.
- Tu šīs atstāsi? - Savu darbu paveikušas.
Varbūt tu vari tās izdalīt ziņkārīgiem apmeklētājiem
vai arī aizbāzt ar tām sienā šķirbu.
Tā, es tevi lūdzu - seko maniem norādījumiem.
Sešas nedēļas jūrā, bet mierinājumam nedrīkst ne cukuru, ne dzērienu?
Un ik dienu jāpastaigā pa klāju. Tu man par to pateiksies.
Es tevi par to nolādēšu.
Nu, par laimi, nebūšu tuvumā - nedzirdēšu.
Un, ja vajag, ieņem šo.
Bet ar mēru.
Osmaņu impērijas derviši apgalvo, ka opijs viņiem ļauj ieraudzīt nākotnes laimi.
Vai tas būtu kas nevēlams?
Bet vai būs tāda laime?
Amerikai?
- Tas būs cilvēku rokās. - Man.
Tās allaž bijušas manas galvenās rūpes.
Kur gan valsts būtu bez tevis, hm?
Viņi tevi godinās kā svarīgu vīru.
Vai tiešām?
Es nezinu.
Un kāds liktenis piemeklēs tevi?
Es turpināšu čāpot uz priekšu, kā paradis.
Mājās neatgriezīsies?
Nu, es tik ilgi esmu bijis ārzemēs, ka diez vai vairs zinu, kur man ir mājas.
Varbūt Anglijā?
Nu, galu galā, esam ar viņiem izlīguši mieru.
Vai tad ne tā mērķa labā strādājām?
Tā bija.
Katrs pa savai modei.
Kaste ar vislieliskāko Madeiras vīnu.
Nav jēgas ļaut tam iet zudībā.
Tu esi pārāk dāsns.
To arī atceries par mani!
Draugs, man tevis trūks.
Tu vienmēr esi bijis ļoti patīkama kompānija.
Tev ir ciemiņš.
Tas ir jums.
Kundze.
Te viss rakstīts.
Kas un cik mēnesī maksājis. Katra mūsu hospitalité lieta.
Vai viesmīlība pēc tās dabas nav brīvi parādīta?
Ne astoņu gadu garumā.
23 654 livri.
Izlasiet rindu pa rindai!
Nešaubos par precizitāti.
Tad es te pagaidīšu, līdz tos atnesīsiet.
Man nav tādas naudas summas.
Mēs zaudējām miljonus. Kur tas viss aizgāja?
Savienotajām Valstīm. Mesjē Šomons to zina.
Jūs viņu sakārdinājāt ar runām par brīvību un peļņu, lai viņš...
viņš nespētu skaidri padomāt.
Jūs man piedēvējat spējas, kuru man nav.
Viņš tik runā.
Bet es jums apliecinu, ka personīgi parūpēšos, lai Kongress...
Cik jums ir?
Cik šajā brīdī ir jūsu kabatā?
Tagad.
Tikpat labi varētu čurāt vijolē.
Tu būtu varējis iejaukties.
Šķita, ka labāk turēties malā.
Vai tā ir tava?
Pieder Artuā.
Kas vēl viņam pieder?
Tikai līdzekļi, lai virzītos uz priekšu.
Kam gan pretī?
Jūs gribējāt, lai atrodu stāvokli sabiedrībā.
Ne tas man bija padomā.
Bet to es esmu izvēlējies.
Es jāšu jums līdzi rīt uz Havru.
Nav vajadzības.
Jums nevajadzētu ceļot vienam.
Nu, es par to neuztrauktos.
Mesjē Lenuārs man sekojis gadiem.
Viņš neļaus, lai tik triviāla lieta kā mana aizbraukšana viņu apturētu.
Tavs tēvs dzīvo Londonā.
- Es zinu. - Tiešām?
Versaļā var uzzināt visu, ja vien pajautā pareizajam cilvēkam.
Tu varētu aizbraukt viņu satikt?
Vai vēlaties, lai kaut ko nododu?
Neko tādu, kas jau nebūtu teikts.
Vai jums jābūt tik bargam?
Jūs izlīgāt mieru ar Lielbritāniju.
Nespējat izdarīt to pašu ar savu miesu un asinīm?
Ar sirdi nevar vest sarunas.
"Piedošana ir labākais, ko vari sniegt ienaidniekam."
Tas, kurš to uzrakstījis, ir sasodīts muļķis.
Esi drošs, ka tu to vēlies?
Tā ir spēle.
Kā šahs.
Man patīk to spēlēt.
Tad noskūpsti mani uz atvadām, puis.
Mēs vēl tiksimies.
Varbūt.
Bet nedomāju, ka šajos medību laukos.
Mīļo vectēv.
Meklē laimi!
Bet atceries, kas mēs esam!
Kas bija tas jocīgais večuks?
Dižens Amerikas cilvēks.
LAI SLAVA DIVU PASAUĻU VARONIM!
HĀRVARDA
TIK LAIMĪGI, CIK MĒS ESAM BIJUŠI MANAM DĀRGAJAM PAPUM
Dr. Franklin.
Atvainojiet, ka jūs iztraucēju,
bet man nenāca prātā, ka pēc visa mēs veiksim vienu ceļojumu.
Esmu apmulsis, kungs. Es...
Žaks Šomons.
Žaks.
Protams, ka Žaks.
Jūs...
Dodos uz Savienotajām Valstīm, jā.
Esat runājis ar maniem vecākiem?
Man ar jūsu māti bija vaļsirdīgas atvadas.
Viņi mani padzina.
Man žēl to dzirdēt.
Nevaru viņus vainot.
Īstenībā es par to priecājos.
Francijā mani nekas nesaistīja.
Vismaz nekas tāds, ko es neiznīcināju.
Kā es varētu palikt?
Ko jūs darīsiet?
Es nezinu.
Man nav naudas.
Pāris monētu un tās drēbes, kas mugurā.
Es tikai zinu, ka gribu mainīt savu dzīvi.
Kādā ziņā?
Nospraust pats savu dzīves ceļu.
Ja spēšu.
Ar to prāta daudzumu, kāds man ir.
Lai būtu brīvs.
Es atvainojos. Esmu smieklīgs.
Jūs man atgādināt kādu pazīstamu puisi.
Viņš aizbēga no mājām bez penija kabatā.
Kāds bija viņa liktenis?
Viņam bija viduvēji panākumi
ar niecīgām ceļā pieļautām kļūdām.
Viņš nav vienmēr bijis patiess, gudrs vai laipns,
bet viņš ir pielicis pūles, lai palielinātu noderīgo zināšanu krājumu
un uzlabotu cilvēka likteni uz šīs zemes.
Viņš var tikai lūgties, lai Dievs viņu nesoda pārāk skarbi.
Tad varbūt man ir cerība.
Jums būs iespēja.
Pārējais būs jūsu rokās.
Kungs, pateicos par veltīto laiku un novēlu drošu ceļu.
Žak.
Manā kajītē stāv labs brendijs, ko man nevajadzētu dzert.
Atnāciet šovakar!
Atkorķēsim to...
un parunāsim par Ameriku.
Divus gadus pēc atgriešanās Savienotajās Valstīs
Franklins 81 gada vecumā bija vecākais delegāts Filadelfijas konventā.
Viņš mocījās nožēlā, domādams par Parīzi
un burvīgajām stundām kopā ar Helvēcijas kundzi.
1790. gadā viņa bēres apmeklēja kādi 20 000 cilvēku.
Francija, pati būdama savas revolūcijas agonijā,
viņa piemiņai izsludināja trīs dienu nacionālās sēras.
Par savām pūlēm nodrošināt savienību ar Franciju,
kas bija tik svarīga Amerikas neatkarībai,
un miera sarunām ar Lielbritāniju viņš tā arī nekad nesaņēma pateicību.
"Tā mūsu dižais un riskantais darbs, slava Dievam, ir laimīgi paveikts.
Īsti necerēju šo notikumu piedzīvot.
Daži miera gadi atjaunos un palielinās mūsu spēku,
bet mūsu nākotnes drošība būs atkarīga no mūsu vienotības un tikuma."
Bendžamins Franklins
Tulkojusi Laura Hansone