Mor.
FORESTÅENDE KRIG
ERKLÆRING
BASERET PÅ ROMANEN
"A GREAT IMPROVISATION" AF STACY SCHIFF
Hvorfor?
Jeg vil gerne leve godt. Men jeg er for doven til at arbejde for det.
Så enkelt er det faktisk.
- Sådan har vi ikke opdraget dig. - Beklager, mor, men det har I faktisk.
Har du noget begreb om, hvilke vanskeligheder vi befinder os i?
- Jeg forstår, at det er på tide, at jeg... - Du forlader det her hjem.
Hvis jeg ser dig her eller på nogen anden ejendom, jeg ejer,
får jeg dig banket og lagt i lænker.
- Sådan bliver det. - Far.
- Jeg lover... - Gem dine løfter til andre.
Hvad skal der blive af mig?
Det vedkommer ikke mig.
Det kan vi ikke gå med til.
Vi giver os ikke.
- Først vil De have Canada. - Vi har frafaldet det krav.
Jeg har ikke.
Nu gør De krav på Mississippis bredder.
Hvis De ikke vil betale erstatning, må vi finde kompensation andetsteds.
Der er stadig anliggendet om farvandene ved Newfoundland.
Torskene er vores. Vi giver ikke afkald på dem.
De er ikke jeres at give afkald på, men vores at overdrage.
Den slags tyranni var årsagen til, at krigen begyndte.
- Mr. Jay. - Sir?
Må jeg bede Dem om ikke at ryge? Jeg finder det temmelig kvælende.
- Deres territorium... - Land.
Ja.
Deres land strækker sig langs hele Atlanterhavskysten
til Georgias sydlige grænse.
Hvilken ret har De til at fordoble det
og gøre krav på jord, ingen af os nogensinde har set?
Fordi vi bliver en nation.
Så bør vi jo netop begrænse det til det, vi er blevet enige om.
Hvis De har til hensigt at indkapsle os mellem havet og Allegheny-bjergene,
kan vi da ikke opfatte det som fred.
Hvis De ikke accepterer nogen grænser,
kan vi så være sikre på vores nordamerikanske interesser?
At De overhovedet har nordamerikanske interesser er det, der bekymrer os.
- Nogen bedes forklare... - Mr. Grenville...
...hvordan Newfoundland på magisk vis...
- Er De virkelig så tåbelig? - ...både er og ikke er en del af Canada.
Hvis De besad bare den mest basale
- forståelse af præcedens... - Måske ved at aftale...
For himlens skyld!
Dr. Franklin.
Mr. Oswald.
- Må vi få afklaret en detalje? - Hvilken detalje?
Deres venner i Versailles har tegnet et kort,
der er mindre generøst end det, vi har foreslået.
Har de?
- Det ved De godt. Vi ved det også. - Hvor har De den viden fra?
Via det spil, vi alle sammen er i gang med at spille.
Det er frækt at sige til en mand,
at man har stjålet fra ham, for at bevise sin egen ærlighed.
Mr. Adams, lad ham tale.
Det er dem, der vil indkapsle jer øst for bjergene.
Resten skal gå til Spanien og indianerne.
For at holde os begge i skak.
Kan vi ikke blive enige om, at De opnår mere ved at indgå aftaler med os nu
end ved at underkaste Dem Frankrig?
Vil De give os Canada?
Det kan vi ikke.
Giver De så afkald på erstatning for beslaglagt ejendom?
Hvis De gør det samme.
Vil De give afkald på al jord langs Mississippis østlige bredder
og give garanti for retten til at færdes på selve floden?
Ja.
Giver De os fiskerettighederne ud for Newfoundland?
- Kysten er ikke til... - Giv os...
Giver De os samtykke nu uden yderligere indblanding fra minister Vergennes,
så er svaret ja.
Jeg ved det ikke.
Hvad mener De?
Jeg mener, at jeg ikke ved det.
Ved De ikke, om De vil sige ja?
Det er korrekt.
Hvornår ved De så det?
Det kan jeg ikke sige, men jeg ved, at jeg ikke ved det nu.
Nå...
Det er aftensmadstid.
Mr. Adams. Mr. Jay vil tale med Dem.
Behandler han Dem godt, Benoit?
Mr. Jay er en besindig herre.
At få at vide, at man ikke må ryge. Sikke en arrogance.
Er det det, De vil sige til mig?
Han er ikke den mand, han var. Det er desværre indlysende.
- Og hvad ønsker De at gøre ved det? - Det har De allerede besluttet.
Jeg giver blot mit samtykke.
Jeg bryder mig ikke om Dem.
- Er det rigtigt? - Jeg bryder mig ikke om Deres arrogance.
Jeg bryder mig ikke om Deres... Deres foregivne ydmyghed.
Jeg bryder mig ikke om Deres såkaldte vid,
med hvilken De afvæbner dem, der kunne gennemskue Deres svigagtighed.
Jeg bryder mig ikke om Deres udsvævende liv.
Upassende hos en, der er halvt så gammel,
men aldeles afskyvækkende hos en, der er oppe i årene.
Jeg bryder mig ikke om Deres manglende skrupler, Deres bastardafkom,
Deres vaner, Deres påklædning.
Jeg afskyr Deres lille almanak.
Jeg grundlagde en deling af brandfolk i Philadelphia. Det må da tælle for noget.
Alt det, jeg netop har sagt, er blot en indledning.
"...tvinger mig til at fordømme alle, der kalder sig patrioter,
og afsky oprøret, de så uretmæssigt har anstiftet.
Men bedstefar har bedt mig tie og vil ikke bringe sin egen fremtid i fare,
uanset hvem der ender som sejrherre.
For i urolige tider er det vigtigt, at man fremstår som én ting og er en anden,
og dermed står til at vinde uanset hvad. Det fortæller han mig.
Ingen ved mere om bedragets kunst."
Må jeg?
Intet slagfærdigt svar?
Hvad betyder det, hvad jeg siger? De har allerede dømt mig.
- En uskyldig mand ville protestere. - Det ville en skyldig også.
Jeg kan knuse Dem med det her.
Det har De længe ønsket at gøre.
Her er Deres chance.
Ingen synd er vist under Deres værdighed,
bortset fra landsforræderi.
Tak. Tror jeg.
Hvad siger De til det britiske forslag?
De er villige til at opgive mere, end vi kunne have håbet på.
- Hvorfor tøvede De så? - Fordi...
Der er forskel på det, jeg lovede, og så det, jeg er nødt til at gøre.
Hvad tror De, at franskmændene siger, hvis vi siger ja?
De vil konkludere, at mit ord ikke er noget værd...
...og det vil de have ret i.
Hvilken nation vil De tjene?
Jeg er her for Amerikas skyld. Intet andet har nogensinde betydet noget.
Skal vi to så ikke slutte fred?
Det skal vi.
De spurgte mig ikke, hvordan jeg fik det brev.
Jeg formoder, at mr. Bancroft gav Dem det.
Har han sagt det?
Naturligvis ikke, men han er ansat af briterne.
Ved De det?
Det har jeg vidst længe.
De har gjort ham til fortrolig.
Han har siddet her og lyttet til de mest følsomme samtaler.
Han har sået splid og lavet forfalskninger
og gjort alt for at underminere det, vi har arbejdet på.
Det er sandt, men fordi han er sådan en elskelig fyr...
...kan jeg ikke bebrejde ham det.
Jeg... Jeg tager tilbage til mit logi.
Kom så! Af sted, luskede skvat!
Til duc de la Vauguyon.
Kom så! Fart på, ynkelige småfisk!
Til baron de Romainville.
Skynd Dem. Han kalder!
Til marquis de Castries.
Comte de Montbarrey.
Chancelier Maupeou.
Hvad?
Op Dem.
- Hvad vil De? - Jeg har en besked.
"Min tiger."
- Jeg prøver at koncentrere mig. - Ikke nok, åbenbart.
"Deres bror er måske nok konge, men De regerer over mig."
"Mine provinser mod nord og syd står til rådighed..."
Jeg er ikke ansvarlig for alle kvinder, der får lyst til at skrive.
Min stakkels dreng.
Det må være svært for Dem.
Hold nu op og indrøm, at De har tabt.
Hvem siger, at jeg har tabt?
Det gør 20.000 livre.
Satser vi penge på skak?
Det er ikke fair.
Fint.
Så gør vi det.
Så siger vi 20.000.
Hvad?
- Jeg... Ikke noget. - Og hvem er De?
Deres ydmyge tjener, monsieur le comte.
- Ved De noget om skak? - Lidt.
Nå? Hvad foreslår De så?
Tag Deres bonde og...
- Det er uretfærdigt. - Det siger alle, der taber.
- Sig mig Deres navn igen. - Guillaume Temple.
Mine damer og herrer.
Lad mig præsentere monsieur Guillaume de Temple.
Min nye...
...spilminister!
Hvordan har De det i dag, doktor?
Som De kan se.
Jeg er bange for, at forhandlingerne har tæret hårdt på Dem.
Hvorfor siger De det?
- Jeg vil nødig fornærme Dem. - Jeg er temmelig immun. Sig frem.
Der blev fremsat et tilbud under vores seneste møde.
Et, som vi kunne have bygget videre på.
Og De tog imod det
med omtågethed.
- De mener, at jeg er sindsforvirret. - Er De da det?
Måske, men jeg ville være den sidste, der indså det.
De holder af gåder. Jeg foretrækker klarhed.
Dr. Franklin reagerede på en uregelmæssighed. Intet andet.
Vi har talt det igennem.
Vi to har også talt om noget, så vidt jeg husker.
Det er også blevet løst.
- Hvor står vi så nu? - Med fire punkter, vi må sikre os.
Uafhængighed, grænser, krigsskadeserstatning...
- Og de hellige torsk, naturligvis. - Ja, torskene.
Det vil være bedst, hvis vi taler med én stemme.
- Hvis? - Jeg ser gerne, at det er min.
- Jeg er ikke enig. - Undskyld?
De er for kølig. De skaffer os ingen velvilje.
Og De ser Dem selv som værende...
Jeg er for ilter. Det har jeg i hvert fald fået at vide.
Nå, men så er der jo mig tilbage.
Deres påståede charme må da kunne noget.
De er her.
Vil De stille en stol frem til mig?
Jeg vil helst sidde op til det her.
- Har De det bedre, hr.? - Jeg har aldrig haft det bedre.
Så kan vi jo håbe på, at vi kan nå til enighed i dag.
Vi har samme indstilling og håb.
Hvor er mr. Grenville?
På fisketur.
Anerkender De vores uafhængighed uden forbehold?
Det gør vi.
Grænserne for vores nation skal være som aftalt
og strække sig til Mississippi-flodens østlige bredder.
Enig.
Og rettighederne til torskefiskeriet ud for Newfoundland tilfalder også os.
Netop.
- Angående disse anliggender... - Der er en ting mere.
Vi står fast angående krigsskadeserstatning.
Der skal være kompensation til dem, der er loyale over for kronen,
og som ikke ønsker at deltage i Deres eksperiment.
Så skal der ligeledes falde erstatning for amerikaneres tab.
Det kan vi ikke gå med til.
Mr. Oswald.
Jeg må rette mig efter højere sted.
Og der er meget, som De kan være tilfreds med.
Det kan godt ske.
Men vi betaler ikke for overgrebene på vores egne.
- Vi er meget tæt på. - Men desværre ikke tæt nok.
Må jeg foreslå en pause?
De sagde ikke, at De ville være urokkelig på det punkt.
De spurgte ikke.
Jeg vil hellere give mig i bytte for mere jord.
Så prioriterer De hast over principper.
Det er ikke noget, De er kendt for at gå op i.
Hvad ved De om mig eller mine principper?
Det er ikke nu, vi bør blande personer og land sammen.
Hvad skal det betyde?
Deres strid med Deres søn er Deres egen sag.
Mr. Jay.
- Tror De, at jeg vil straffe ham? - Jeg tror, Deres dømmekraft er påvirket.
Jeg har altid ment, at dueller er absurde, men jeg tager det op til genovervejelse.
- De kan ikke engang stå op. - Jeg vil gøre forsøget!
De herrer!
Jeg vil gerne forslå nogle formuleringer.
Vil De være rar at sige det igen?
"At kongressen anbefaler..."
- Oprigtigt anbefaler. -"Oprigtigt anbefaler
staterne, at de anerkender de loyalistiske ejere
af alle beslaglagte ejendomme og giver dem erstatning."
Hvis muligt.
Det der er ord uden omtanke.
Vil De give os et øjeblik?
De har ikke beføjelser til at tvinge staterne til noget.
Det eneste, der holder sammen på det land, er stridbarhed og skattelede.
Jeg kender skam til forbundets struktur.
Så forstår De også, at de indrømmelser er meningsløse.
Det betyder, at vi forpurrer det for franskmændene, og det er vores mål.
- I det mindste beholder vi Florida. - Spanien får Florida.
Lad os få det overstået.
Pis.
Dr. Franklin, mr. Adams, mr. Jay.
Vi har overvejet Deres tilbud angående erstatning, og det accepterer vi.
Vi takker Dem for forståelsen.
Da vi er enige om de andre anliggender,
kan vi da sige, at vi fem netop nu har indgået en fredsaftale?
Det kan vi.
De herrer...
Her er Deres Amerika.
- Vil De have en mere, doktor? - Det vil jeg vist.
Jeg troede slet ikke, at De måtte få noget.
Hvis jeg ikke kan skåle for De Forenede Stater,
kan De lige så godt begrave mig.
For at kongressen ikke smider os i spjældet.
Hvem fortæller dem, at vi ignorerede deres ordrer?
Jeg synes at huske, at De var meget ivrig efter det.
Jeg fortæller dem det. Med glæde.
Det er en ære at have undladt at adlyde sådan en skændig ordre.
Skulle vi fornedre os for at tilfredsstille en fransk konge?
Skriv det brev, mr. Adams. Og læg ikke fingrene imellem.
De har en tør og bedrevidende facon.
- Jeg lader det fare denne ene gang. - Tag i det mindste en tår.
- Hvad har De der? - En god lille portvin.
- Jeg ville foretrække lidt rødvin. - Så skal De have rødvin. Mr. Jay.
De kan lige så godt fylde helt op.
- Skal vi skåle? - Ordet er Deres.
For retfærd, ærlighed, folkeoplysning
og retssikkerhed.
Vi kan ikke have et land uden dem.
Eller være et land værd.
- Helt enig. - Hørt, hørt.
Dr. Franklin, jeg var studs over for Dem i dag, og jeg beder om tilgivelse.
Den får De skam.
Men jeg må spørge: Har De tænkt dem at skrive under
uden at spørge Versailles til råds?
- Vergennes skal have besked. - Det tilfalder Dem.
Jeg har jo en mand ved hoffet.
Lad mig gætte. Lenoir.
- Nej. En anden. - Hvem?
Det ved jeg ikke. Fra Versailles.
- Jeg spiser morgenmad. - Han siger, at det haster.
Hvem har lukket de mennesker ind? Jeg er ikke klædt på.
Hvad er det, der er så vigtigt...
Monsieur førsteminister.
- Hvad laver De her? - Jeg har noget til Dem.
Har De set en mand fra hoffet?
- Mig. - Hvad?
Jeg er manden fra hoffet.
Jeg forstår ikke, hvad der foregår.
Jeg tjener le comte d'Artois.
- Siden hvornår? - For nylig.
- Og han har sendt Dem? - Nej, min bedstefar.
- Har han sendt Deres bedstefar? - Min bedstefar har sendt mig.
Hvordan kender Deres bedstefar Artois?
- Det gør han heller ikke. - Hvorfor...
Han ville have, at De fik en kopi af den her hurtigst muligt.
Hvad er det?
Min bedstefar vil have, at De skal vide,
at han ser det venskabelige forhold mellem Amerika og Frankrig som uændret,
og han håber, at De vil have det på samme måde.
Det dumme svin.
Monsieur le comte?
Monsieur le comte! Jeg er tilbage fra London!
Monsieur førsteminister!
Jeg mødtes direkte med lord Shelburnes nummer to.
De er villige til at forhandle med os alene.
Han gjorde det klart, at...
Hvad...
Men...
Er det...
Franklin sad og lovede...
Han lovede...
Han røvrendte os.
Prr! Prr, prr.
Dr. Franklin, mr. Adams. Undskyld forsinkelsen.
De er klar ovenpå.
- Hvor er Deres tjener i dag? - Hvem?
- Benoit. - Han er stukket af.
Jeg sagde, at jeg ville frigive ham, men den forbistrede sorte kunne ikke vente.
Hvem af jer vil begynde?
Det vil dr. Franklin.
Fri, suveræn...
...og uafhængig.
Det er det, der står.
Hun var utilfreds med den første version af sit lig.
Hun mente, at det fik hende til at se for...
Død ud?
Hun bestilte et andet. Det her er meget fredfyldt.
- Bare lidt skønhedssøvn. - Det ville jeg ikke have noget imod.
Når man er kongelig, beslutter man, hvordan man skal ses,
selv efter man er væk. Men resten af os...
De har valgt et melankolsk sted at mødes.
Jeg kan ikke besøge Dem i Passy. Det gør man ikke.
Og jeg tror ikke, at De ønsker at vise Dem i Versailles.
Og så kan jeg godt lide at være her. Tusind års franske konger.
Ingen husker deres fejltrin, kun at de regerede.
- Men det betyder intet for Dem. - Det er ikke min historie.
Den nye verden, hvor alt er muligt.
Desværre den samme verden og samme slags mænd i den.
Kun idéen er anderledes.
Hvad er det for en idé? Jeg har aldrig rigtig forstået det.
At et frit folk kan regere selv
styret af fornuft og en tro på alles bedste.
Og hvis de mangler fornuft?
Så får de vel, hvad de har fortjent.
Da vi først mødtes, tænkte jeg:
"Den her mand er kløgtig, men ikke så kløgtig som mig."
Nu kan jeg se, at det var kløgtigt af Dem at få mig til at tænke sådan.
De smigrer mig.
Hvert eneste skridt var improviseret,
og ingen er mere overrasket end jeg over, at det faktisk virkede.
De kiggede mig i øjnene og gav mig Deres ord.
Og De sendte Gérard til England.
Det gjorde jeg, ja.
Så spørgsmålet er ikke, hvem der løj for hvem...
Men hvem der var bedst til det.
Ved De, hvad min kone siger?
Erklær sejr og tag æren, selv hvis det i virkeligheden er en fiasko.
Hun lyder meget vis.
Hun må ikke være ved hoffet.
Hendes far var kun en handelsmand. Vi giftede os uden kongens samtykke.
Intet af det ville betyde noget i Amerika, vel?
De bør komme og se det land, De har hjulpet med at skabe.
Og hvad fik vi for en milliard livre?
- Et taknemmeligt lands evige hengivenhed. - Hold nu op.
De handler med England og efterlader os tomhændede.
Det er den fred, de kom for at købe.
Monsieur le comte, det var ikke min mening at såre Dem.
De har ikke såret mig. De har snøret mig. Det er langt værre.
Jeg beder om tilgivelse for den manglende erfaring med statsanliggender,
der førte os til denne taktløshed.
Vores gæld til Dem,
til Deres storsindede konge, til Frankrig, er grænseløs.
Ville det ikke være en skam,
hvis en lille misforståelse skulle komme mellem os?
Og lade englænderne tro, at det er lykkedes dem at skabe splid...
Hvad?
Hvorfor griner vi?
De vil bede mig om flere penge, ikke?
Kun omkring seks millioner.
De ville gøre stor gavn.
Deres kongres stiller vel garanti for gælden.
Naturligvis.
De er vel ikke bange for at stige om bord.
Der er ingen grund til at tilbringe mere tid end nødvendigt på vandet.
Når De klamrer Dem til rælingen på et elendigt skib,
vil De fortryde, at De gik glip af denne lille sejltur.
Jeg har et fint lille sted her.
Det har sin ydmyge charme.
Tredive eller fyrre værelser. Jeg kan ikke huske det.
Marker, hestestald...
De må bo i skoven i et hus lavet af træer.
Det er lavet af mursten. I en by.
Jeg kan kun gætte på, hvordan det ser ud nu.
Briterne har hærget det.
De fik Deres hævn. De slog dem alle.
Det gjorde jeg vel.
Det er underligt utilfredsstillende.
Hvad mere ønskede De?
Bare mere.
Uanset hvad det måtte være. Bare...
Bare mere af det.
Vi mærker vores alder.
Jeg føler...
Der er et land, som jeg har været med til at skabe,
men jeg har knap nok været der i 20 år.
Hvorfor så vende tilbage?
Jeg er vist forpligtet til at se, hvad det her Amerika kan blive til.
Og hvis De ikke bryder Dem om det, De ser?
Madame.
Vil De gifte Dem med mig?
De er en værre en.
Mener De det?
Gør jeg?
Hvad med Deres Amerika?
Jeg skylder landet min loyalitet, men ikke min lykke.
Det kan abbeden jo nok hjælpe med. Jeg hader alt det postyr i kirken.
Siger De så ja?
Jeg holder så meget af Dem.
Men vi ved jo begge to, at De er den mest besværlige slags kat.
Hvilken slags er det?
Den slags, der altid strejfer, uanset hvor meget man forkæler ham.
Har du set, hvad der foregår derude?
Han tager af sted.
Og dig?
Hvad har du gjort ved det ud over at sidde her og krybe sammen?
Vi mister huset.
Vi mister alt.
Ved du hvorfor?
Fordi du har ladet denne manipulator tømme vores lommer i årevis
på grund af et land, du aldrig sætter dine ben i.
Har du noget at sige?
Det viser sig, at dronningen slet ikke købte halskæden.
Det hele var et kneb, og hun er uden skyld.
Fint. Så tager jeg mig selv af det.
- Efterlader du dem her? - De har tjent deres formål.
Måske kan du give dem til nysgerrige gæster
eller stoppe en revne i væggen med dem.
Jeg henstiller til, at du følger mine anbefalinger.
Seks uger til søs og ingen sukker eller alkohol som trøst?
Og en daglig gåtur på dækket. Du vil takke mig.
- Jeg vil forbande dig. - Det kan jeg heldigvis ikke høre.
Og, øh, tag lidt af det her, hvis det bliver nødvendigt.
Men sparsomt.
De osmanniske dervisher hævder, at opium lader dem se den lykke, der venter.
- Ville det være så dårligt? - Venter der overhovedet lykke?
For Amerika?
- Det er op til folket. - For mig.
Det har altid været min største bekymring.
Hvor ville landet være uden dig. De udråber dig til den vigtigste mand.
Gør de? Jeg ved det ikke.
Og hvilken skæbne tilfalder så dig?
- Jeg fortsætter bare ad samme vej. - Du skal ikke hjem?
Jeg har været væk så længe, at jeg ikke ved, hvor mit hjem er.
- I England, måske? - Vi har jo sluttet fred med dem.
- Er det ikke det, vi har arbejdet for? - Jo. På hver vores måde.
En kasse med den fineste madeira. Den må ikke gå til spilde.
- Du er alt for generøs. - Husk mig, når du drikker den.
Jeg vil savne dig, min ven.
Du har altid været særdeles behageligt selskab.
Du får besøg.
- Det her er til Dem. - Madame.
Det hele er med. Udgifter måned for måned.
Hver eneste af vores gæstfriheder.
Er gæstfrihed ikke noget, der er gratis?
Ikke over flere år.
23.654 livre.
- Læs det linje for linje. - Jeg tvivler ikke på rigtigheden.
Så venter jeg her, mens De henter pengene.
- Jeg har ikke så mange kontanter. - Vi mistede millioner. Hvor blev de af?
De er i De Forenede Stater. Det ved monsieur Chaumont godt.
De forfører ham med snak om frihed og profit, så han...
Så han kan ikke kan tænke klart!
De tilskriver mig magt, jeg slet ikke besidder.
Hør ham lige.
Men jeg lover, at jeg personligt sørger for, at kongressen...
Hvad har De?
Hvad har De i Deres lomme lige nu? Nu.
Det er som at pisse i en violin.
Du kunne godt have grebet ind.
Det virkede fornuftigst at lade være.
- Er det din? - Den tilhører Artois.
- Hvad tilhører ellers ham? - Det er bare en vej frem.
Mod hvad?
Du ville have, at jeg fandt min egen plads.
Det var ikke det, jeg havde i tankerne.
Men det er det, jeg har valgt.
- Jeg rider til Le Havre med dig i morgen. - Det behøver du ikke.
- Du bør ikke køre alene. - Det skal du ikke tænke på.
Monsieur Lenoir har skygget mig i årevis.
Han lader ikke en ubetydelig ting, som at jeg forlader landet, stoppe ham.
Din far bor i London.
- Det ved jeg godt. - Gør du?
Man kan finde ud af hvad som helst i Versailles, hvis man spørger den rette.
- Vil du opsøge ham? - Er der noget, jeg skal sige fra dig?
Ikke noget, der ikke allerede er blevet sagt.
Skal du være så hård? Du sluttede fred med Storbritannien.
Kan du ikke gøre det samme med dit eget kød og blod?
Man kan ikke forhandle med hjertet.
"Det bedste, man kan give sine fjender, er tilgivelse."
Den, der skrev det, er et pokkers fjols.
Er du sikker på, at det er det her, du vil?
Det er et spil.
Ligesom skak.
Jeg nyder at spille det.
Så kys mig farvel, min dreng.
Vi ses igen.
Måske.
Men nok ikke i det her liv.
Kære bedstefar.
Find lykken.
Men husk, hvem vi er.
Hvem var den pudsige gamle mand?
En stor mand fra Amerika.
VI HYLDER HELTEN FRA TO VERDENER.
Bravo!
SO MERRY AS WE HAVE BEEN TIL MIN KÆRE PAPA
Dr. Franklin. Undskyld, at jeg forstyrrer.
Men jeg havde ikke troet, at vi ville drage på samme rejse.
- Jeg er ikke helt med. Jeg... - Jacques Chaumont.
Jacques.
Jacques, naturligvis.
De er...
På vej til De Forenede Stater, ja.
- Har De talt med mine forældre? - Deres mor og jeg tog ærligt afsked.
- De har forvist mig. - Det gør mig ondt.
Jeg kan ikke bebrejde dem. Jeg byder det faktisk velkommen.
Der var intet tilbage i Frankrig til mig.
I det mindste ikke noget, jeg ikke havde ødelagt.
- Hvordan kunne jeg blive? - Hvad vil De så nu?
Det ved jeg ikke. Jeg har ingen penge.
Et par mønter og det tøj, jeg har på.
Jeg ved bare, at jeg vil have, at mit liv bliver anderledes.
På hvilken måde?
Jeg vil skabe min egen fremtid. Hvis jeg kan. Med den kløgt, jeg nu har.
Være fri.
Undskyld. Jeg lyder latterlig.
De lyder som en fyr, jeg kender.
Han stak af hjemmefra med tomme lommer.
- Hvordan blev hans skæbne? - Han har haft en vis succes
og begået et par mindre fejl undervejs.
Han har ikke altid været ærlig eller kløgtig eller venlig.
Men han har arbejdet på at øge mængden af brugbar viden
og forbedre menneskets lod på Jorden.
Han kan kun bede til, at forsynet ikke dømmer ham for hårdt.
Så er der måske håb for mig.
De skal nok få Deres mulighed. Resten vil være op til Dem.
Tak, fordi De lyttede. God rejse.
Jacques.
Jeg har en god brandy i min kahyt, som jeg ikke burde drikke.
Kom forbi i aften. Så åbner vi den...
...og taler om Amerika.
To år efter Franklin vendte tilbage til De Forenede Stater,
blev han som 81-årig den ældste delegat ved forfatningskonventet.
Han tænkte med fortrydelse tilbage på sin tid i Paris
og på de lykkelige timer med madame Helvétius.
20.000 mennesker overværede hans begravelse i 1790.
Frankrig, der selv befandt sig midt i en revolution,
erklærede tre dages landesorg til ære for hans minde.
For at have sikret alliancen med Frankrig,
der var afgørende for Amerikas uafhængighed,
og for at have forhandlet fred med Storbritannien, fik han aldrig nogen tak.
"Og således er vores store og risikable forehavende
gudskelov lykkeligt fuldbyrdet.
En begivenhed, jeg ikke havde troet, at jeg ville nå at se.
Et par års fred vil genoprette og øge vores styrke,
men vores fremtidige sikkerhed afhænger af vores sammenhold og retfærd."
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith