WHITEHALL-PALOTA, LONDON NÉGY ÉVVEL KORÁBBAN
Dr. Franklin nem kevesebb,
mint elindítója, fő irányítója,
kitalálója és vezető tagja egy titkos összeesküvésnek,
amelyet a zúgolódás és az elégedetlenkedés fenntartására ötlöttek ki
amerikai gyarmatainkon!
A jó doktor ma a Massachusetts-öböli gyarmat ügynökeként
kerül a király Titkos Tanácsa elé.
Egy alázatos kérvényt nyújt be,
amelyben az előkelő gyűléstől a királyi kormányzó elmozdítását kéri.
„A békesség kedvéért”, mint mondja.
Fura egy békének nevezem, amely 10 000 fontnyi kelet-indiai teával
szennyezi Boston kikötőjének vizét!
Ezt hallgassák!
Mocskolódó cikk a Public Advertiser lapjain.
„Szabályok, melyek betartásával egy nagy birodalom kicsivé zsugorítható.”
A cikk alá az van biggyesztve, hogy: QED.
Quod erat demonstrandum. Vagyis bizonyított.
Amint látják,
dr. Franklin valóban a betűk embere!
Ezek egy igazi felkelő eszmefuttatásai.
Soha nem támogattam a lázadást.
A miniszterelnök tudja, hogy rendíthetetlen buzgalommal
szolgáltam őfelsége kormányát itt, Londonban.
Elárulom, dr. Franklin, hogy miközben ön...
- Egy évtizede magyarázom... - ...egyrészt a maga javát kereste...
- ...a gyarmatokat Angliának... - ...másrészt összeesküdött...
- ...és Angliát a gyarmatoknak. - ...a csőcselékkel és egyéb söpredékkel...
- Az egyetlen célom, hogy megőrizzem... - ...hogy lázadást szítson...
- ...azt a finom és nemes porcelánvázát... - ...én mondom, hogy lázadást szítson...
- ...ami a Brit Birodalom. - ...mindezt a személyes haszna érdekében.
Kérem a Titkos Tanácsot, utasítsa el a Massachusettsi Gyűlés kérvényét!
Továbbá kérem, hogy dr. Franklin gyarmatügynöki jogosultságát
mindenhol, Massachusettsben, Pennsylvaniában,
New Jersey-ben és Georgiában is, vonják vissza!
A főügyész kérelmét
jóváhagyjuk.
Bármit is gondol, ha most kimondja, azzal csak ront a helyzetünkön.
A gazdájukat kiskirállyá fogom zülleszteni.
HÁBORÚ KÖZELEG
NYILATKOZAT
STACY SCHIFF „A GREAT IMPROVISATION” CÍMŰ KÖNYVE ALAPJÁN
Győzelem Saratogában! Az angolok megadják magukat!
Amerika győz!
Lafayette márki Brandywine hőse!
Amerika győz!
Győzelem! Az angolok elvesztették Saratogát. Amerika győzött!
- Várjatok! Csigavér! Csigavér! - Kérem, uram! Kérem! Kérem!
Nesze! Tessék! Ez itt a tiéd. Te vidd ezeket!
Aztán mindet osszátok ám szét!
Mindenkinél van? Vigyétek! Nyomás!
„A LÁZADÓK INDULÓJA”
Jól van, uram?
Segítségre szorul?
Egyáltalán nem, barátom. Minden rendben.
Bravó! Micsoda pazar zeneszerszám. Bravó!
Igen, valóban érdekes.
Úgy hiszem, a működési elve görög eredetű.
Helyes az abbé meglátása.
Én csupán tökéletesítettem a mechanizmust.
A hang lágyabb vagy áthatóbb
attól függően, milyen erővel nyomjuk...
és bármilyen hosszan kitartható.
A hangszer be van hangolva, soha nem igényel igazítást.
Nekem is van egy ilyen hangszerem.
Nos, egyszer okvetlenül játsszon nekem, madame!
Talán szívesen játszana rajta inkább ön.
Mégis miről beszél?
Semmi olyasmiről, amire nem gondolt, maga gazember!
Jöjjön, üljön mellém!
Ne oda! Az Marcus Antonius helye. Ide!
Szóval, most, hogy országa ilyen dicső győzelmet aratott ott...
Hogy is hívják azt a helyet?
Saratoga. Azt hiszem, New York tartományban van.
Miféle hely az?
Nos, attól tartok, erről Johnny Burgoyne urat kell megkérdeznie.
Bár azt hiszem, azt kívánta, bárcsak sosem járt volna ott.
Magának vág az esze.
A néhai férjem filozófus volt, tudja.
Úgy gondolta, hogy a jó és a rossz csupán kitaláció vagy efféle.
De a parókája alatt olyan kopasz volt, mint a babapopsi.
Ön szörnyen vénséges, de még megvan szinte az összes haja.
Talán szeretné bebodorítani.
Felkötni egy kis masnival.
És én békésen üldögélhetnék a maga ölében.
Ha ön az ölemben lenne, uram, az aligha lenne békés.
Milyen tisztátalan gondolatok kavarognak a fejében, abbé?
Az enyémben, madame?
Csak annyi, hogy dr. Franklin boldog ember, hogy ekkora terhet cipel.
Milyen teherre gondol, abbé úr?
A hazája sorsára, természetesen.
Abban a kérdésben ma volt okom a boldogságra.
Versailles-nak bizonyára felkelti a figyelmét e győzelem.
Ha nem így lesz, Monsieur Cabanis, akkor rengeteg tintát pocsékoltam el.
Áruljon el valamit, maga vén medve!
Ez is egy olyan badarság, amit azzal a mélabús mimózával szokott kitárgyalni?
Madame Brillonra gondol?
Nem. Nem, zenéről, könyvekről és a lélek kényes ügyeiről szoktunk beszélgetni.
Nem csoda, hogy úgy néz ki, mint az éhező, aki egy szem borsót kapott vacsorára.
Töltse meg mindenki poharát, Mr. Cabanis, és mondjunk tósztot!
- Mire? - Saratogára?
Egy egész tál étel elfogyasztására.
Jöjjön, ezt nézze!
Módfelett ügyes, felség.
Szereti a gépek művészetét, külügyminiszter?
Sajnálatos módon a kötelezettségek mellett nem tudok rá időt szakítani.
Az az érdekes a zárakban,
hogy nem tudjuk, mi van belül, hacsak fel nem törjük őket.
De akkor tönkretesszük a zárat.
Felség, tud a saratogai győzelemről.
Igen. Jókora pofon ez az öreg Györgynek, hm?
Egyben jó lehetőség számunkra.
Bölcs dolog lenne élni vele, mielőtt késő nem lesz.
Már megint a szövetségével jön.
Biztos, hogy Anglia kiutat keres, mielőtt még jelentősebb veszteségek érik.
Az amerikaiak hajlamosak lehetnek megadni.
Akkor nem kéne háborút finanszíroznunk, nemde?
Ezzel csak elodázzuk a háborút.
Egy ellenséggel szemben meggyengülhettünk volna, ha lett volna merszünk cselekedni.
Nem tudom.
- Őfelsége úgy érti... - Nem tudom.
Igen.
- Igen, folytathatom? - Igen, hogy nem tudom.
Akkor visszautasította önt, anélkül, hogy kimondta volna?
Meglehet.
Azt akarja, hogy tárgyaljon,
de nem akarja, hogy kitudódjon, hogy ő mondta?
Esetleg.
Csapdát állít,
arra számítva, hogy maga nem engedelmeskedik, és ezzel leleplezi önt?
Ennyire nem eszes.
Bizonyos ebben?
Mit kockáztatunk?
Szégyent. Száműzetést. Börtönt.
Szerintem ez lefed mindent.
És mit nyerhetünk?
Franciaország győzelmét. Az angolok veszteségét. És...
Az ön diadalát.
Mit kellene tennem?
Charles, kedvesem,
maga ezt már eldöntötte.
Csak azt akarja, hogy azt mondjam, igaza van.
Gérardra bízom a dolgot.
Így majd lesz bűnbak helyettem.
Nos, ki gondolta volna, hogy az angolok megbecsülését pusztán
6000 katona elfogásával is ki lehet vívni?
Pakold oda a madeirát, hogy lássa!
Rendben.
Megjött.
Foglald le!
Hova az ördögbe mész?
TELJESEN ELSAJÁTÍTOTTAM A SZEXUÁLIS ÉLVEZET KIFINOMULT MŰVÉSZETÉT
Temple!
- Tudom, hogy bent vagy, fiam. - Dolgom van.
Bejövök.
- Mit csinálsz? - Olvasok.
- Nem látok itt könyvet. - Kiolvastam.
Akkor nem olvasol.
Mit akarsz?
Az utóbbi időben könnyen bocsátkoztunk vitába egymással.
Igazán?
Bármire is utasítalak, csak abban a reményben teszem,
hogy ezzel javítod a kilátásaidat ezen a világon, miután én elhagytam.
Arra kérsz, hogy megtegyek valamit, ugye?
Vegyél fel egy rendes kabátot, és siess!
Monsieur Gérard! Üdvözöljük kicsiny hôtelünkben!
Számomra megtiszteltetés, doktor.
Nemzetünk jóakaratának apró jeléül.
Egy szép kis Armagnac.
Ó, milyen figyelmes!
Bancroft, megtennéd...
Természetesen.
Vergennes miniszter szeretné átadni a... Az sajt?
Stilton. Épp ma délután érkezett Derbyshire-ből.
Egészen kivételes. Hogy utasíthatnám el?
Na, ezt igazán meg kell kóstolnia.
Köszönöm, de az angol sajt sosem volt a fogamra való.
Ahogy óhajtja.
Vergennes miniszter szeretné átadni a...
Tudja, a legfurcsább... amit emlékeim szerint maga mondott nekem,
hogy őfelsége jobban szeretné, ha elnyernénk a függetlenségünket,
mielőtt bármiféle tárgyalásokat kezd.
Őfelsége, vagyis Vergennes miniszter...
- Gondolom, ismeri a titkáromat. - A titkára...
Remélem, nem ellenzi, hogy lejegyezze a beszélgetésünket.
Csak hogy ne legyen félreértés.
Természetesen.
- Temple úrfi! - Monsieur!
Tehát azt mondta... Kérem, kérem, kérem!
Vergennes miniszter...
Mielőtt elkezdenénk,
meg kell erősítenie azon ígéretét, hogy beszélgetésünk egy részét sem teszi közzé.
Párizsban semmi nem marad sokáig titokban.
Ennek ellenére.
Legyen!
És ön, Temple úrfi?
A szavamat adom.
Azt hiszem, én most megválaszolok néhány levelet.
Mit kínálhat Franciaország annak megakadályozására,
hogy Amerikát elcsábítsa az Angliával kötendő hamis béke ígérete?
Tud róla, hogy mióta megérkeztem ebbe az országba,
egy baráti és kereskedelmi szerződést javaslok, amelyet még nem kötöttek meg?
Tudok.
Kösse meg ezt a szerződést, és Amerika megfontolja, hogy becsukja a fülét
minden olyan javaslat előtt, amely nem garantálja függetlenségét!
Versailles kész szerződést ajánlani önnek ezen feltételek mellett.
A szükséges dokumentumokat napokon belül kézhez kaphatja.
Akkor ezen a ponton megbeszélhetjük a második szerződést.
A mit?
Azt, amely katonai szövetségben köti össze országainkat.
Nem, nem, nem, nem, nem. Ön...
Nem lehet az ökröt az eke mögé fogni.
Mi úgy mondjuk, hogy a lovat a szekér mögé.
Úgy mondják, ahogy csak akarják. Ez nem lehet feltétel.
Tehát végül is magunkra kell hagyatkoznunk.
Ebben az esetben, uram, én...
Ha az a kérdés, hogy fegyvert fognánk-e Amerika védelmében, azt meg lehet vitatni.
Megvitatni, vagy megegyezni róla?
A nyílt hadüzenet szóba sem jöhet.
Angliának kell az első ellenséges lépést megtennie.
Amely azonnal megtörténik, amint kettőnk bármilyen megállapodását kihirdetik.
Az eredmény mindkét esetben ugyanaz.
Ha meg akarja győzni őfelségét, hogy egy szövetség...
Még nincs meggyőzve?
Ahogy mondtam, barátság, kereskedelem...
Nem hatalmazták fel tárgyalásra?
Nem hatalmaztak fel háború indítására.
De már ezt tette.
Egyszerűen csak azt határozzuk meg, hogyan és mikor kezdődik.
Én...
Konzultálnom kell Vergennes miniszterrel.
Nos, mindenképpen, de azt javaslom, hogy iparkodjon.
Kérem, vigyen magával egy kis sajtot!
Miért nem vesz részt a tárgyalásokon? Gyanakszik önre?
A francia volt az. Ő nem volt hajlandó ilyesmire.
Meg tudja kaparintani a fiú jegyzeteit?
Franklin úrfi óvatosabb, mint a nagyapja.
Nem a kifogásokért fizetünk. Találja meg a módját!
Tegyük fel, hogy szerződést kötnek!
Mondjuk, hogy a fiú leirata valahogy eljut Londonba,
mielőtt elküldenék Amerikába!
Amiből kiderül, ő Júdás kecskéje.
- Nos, nem. Nem gondoltam... Igazából... - Nem, nem, nem. Találnak egy levelet.
Ebben múlhatatlan hűséget vall apja és a brit korona iránt.
Nos, én... Ő soha nem írna ilyesmit.
Mármint zabolátlan a fiú, de nem...
Áruló?
Nem neki kell megírnia. Csak aláírja.
Nos, ez összetörné az öreget.
A becsületétől is meg kell fosztani, nem elég legyőzni?
Aligha ez a legrosszabb, ami egy férfival megeshet.
Jobb, ha ezt észben tartja.
- Hadüzenet. - Igencsak arcátlanul mondta.
Mire végez velünk, mindannyian muskétával járunk.
Mit feleljek?
Hogy megtárgyalja velem.
Tán nem ezt teszem éppen?
Non. Most csak beszélgetünk.
Azután tárgyalhatunk, hogy tanácsot adtam őfelségének.
Gróf úr!
A legmélyebb tisztelettel, bizonytalan vagyok, melyik urat szolgálom.
Ön engem szolgál.
Mindketten a királyt.
És mindannyian Franciaországot.
Tehát...
Vegye elő a diszkrécióját!
Álljon ellen a hízelgésének!
Ne mondjon semmit, amit nem vonhat vissza! És...
Folytassa a kitűnő munkát!
Természetesen neki van igaza.
Bárhogy is nézzük, ez háború.
Bravó! Bravó!
Köszönöm!
Egy kis induló, hogy felvidítsa Burgoyne tábornok és emberei börtönbe vonulását.
Milyen nagy fáradság egy ilyen szerény közönségnek,
és minden bizonnyal olyan kiváló muzsika, amit muszáj megosztani a világgal!
Egy előadás az operában, hogy ügyének támogatására buzdítson.
Ez pompás gondolat.
És melyik férfi neve alatt szerepeljen?
Egy férfié alatt sem. Öné a szerzemény.
D’Éon lovagnak nagyobb esélye lenne.
De mivel ennyire tetszett, így megtanítom önnek a dallamát.
Attól tartok, csapnivaló diákja lennék.
Ön alábecsüli a türelmemet.
Rendben.
Kezdtem azt hinni, hogy elfeledkezett rólunk
a sok látogató miatt, akik oly sok idejét felemésztik.
Mi, amerikaiak kezdők vagyunk a szerződéskötésben.
Előnyt kovácsolhatnak a hiányosságainkból.
Mi, dó, mi.
Óvatosan kezelje egy francia ígéretét! Mindig kérjen bizonyítékot őszinteségéről!
Önben egy államférfiú veszett el, Madame Brillon.
A nők szükségszerűen a tárgyalások szakértői.
Akkor kettőnk szövetségét milyen feltételek között fektessük le?
Először is békének,
barátságnak és örök szeretetnek kell lennie köztünk.
És melyek a béke fenntartásának feltételei?
Hogy dr. Franklin addig marad a társaságomban,
amíg és ameddig csak nekem tetszik.
És amíg e kellemes társaságban vagyok?
Addig bármit megtesz, amit akarok.
Bármit, amire engedélyt kapok.
Elfogadhatók ezek a feltételek?
Nos, ön monopóliumot kér a vonzalmaim fölött,
és nem hagy semmit más kedves hölgyeknek.
Olyan hölgyeknek, mint például az auteuil-i mosónő?
Természetesen kölcsönösséget követelnék.
Az ön feltételei?
A nevezett dr. Franklin akkor távozik Madame Brillontól, amikor csak óhajt,
addig marad távol, ameddig csak óhajt,
és bármely más nőt szerethet, amennyiben szeretetre méltónak találja.
Talán igaza van. Mégsem taníthatom önt.
Ó, madame!
Azt hittem, csak gyakorolunk.
Természetesen így volt.
Ön azért van itt, hogy megszerezze a győzelmet a hazájának.
Minden más puszta időtöltés.
Maga nem csak ennyi nekem.
- A társaságában eltöltött órák... - Mindkettőnket szórakoztattak.
Ha többet szeretne, akkor csak kérnie kell.
A házasság egyfajta szövetség, nem?
A feltételeket pedig nem mindig tartják tiszteletben az érintett felek.
De ettől még szövetség. Nem szabad kényünk-kedvünk szerint megtörni.
Elfogadom az ön által javasolt feltételeket,
mivel minden szerződés megkötése engedményekkel jár.
Folytassuk?
Micsoda tömeg! Mind bolondulnak Amerikáért.
A fele csendőr. A másik fele kém.
Szóljak Simonnak, hogy küldje el őket?
Én azt kértem, hogy engedje be őket.
Nos. Hárman nem lehet sakkozni, nem igaz?
Szeretném, ha ezúttal maradnál.
Dr. Franklin! Köszönöm, hogy ismét fogad.
Minden látogatónak örülök, Mr. Williams. Ismeri a kollégámat, dr. Bancroftot.
Csak hírből.
Biztosíthatom, közel sem olyan ördögi, mint mondják.
Beszélhetnénk valahol négyszemközt?
Nos, szívesen tenném,
de miután legutóbb így tettünk, némi vagyonvesztés ért.
És meglehetősen babonás vagyok.
Azt hittem, tárgyalni szeretne, dr. Franklin.
Valóban, igen. Kérem, kezdje el!
Idekint?
Frissítőnek találom a levegőt.
Ha lehetne útlevelet szerezni,
hajlandó lenne Londonban tárgyalni mindenféle francia beavatkozás nélkül?
Nos, a legutóbbi tapasztalatom messze nem volt kellemes.
Most olyan emberek között vagyok, akik szeretnek és tisztelnek.
Ön bölcsebb annál, mint hogy összetévessze a hízelgést a nemzeti elszántsággal.
Közel sem vagyok ilyen bölcs.
Erősen kétlem, hogy bármi rábírhatná Amerikát valaha,
hogy Franciaország karjaiba vesse magát.
Éppen ellenkezőleg, Mr. Williams.
Amerikát Franciaország karjaiba kényszerítették és taszították.
Valóban megengedheti magának, hogy higgyen egy ilyen vonakodó szövetségesben?
Parlamentünk kész autonómiát adni a gyarmatoknak.
Amerika teljes mértékben maga irányíthatná a belügyeit.
Az autonómia nem függetlenség.
Vég nélkül kell civakodnunk egyes szavak értelmén?
Végtére is mindannyian angolok vagyunk.
Te mit gondolsz?
Nem kellene ezt külön megbeszélnünk?
Nem látok okot a körültekintésre.
Helyzetünkből adódóan haszonhoz juthatunk, és véget vethetünk egy meddő háborúnak.
Dr. Bancroft igazat mond.
A korona adakozó kedvében van.
Csakhogy én nem.
Barátom, gondold meg, mit kínál!
Amit kínál, az túl kevés, túl későn.
Ha nem óhajtott tárgyalásokba bocsátkozni,
miért fáradt az újabb találkozással?
Hogy lássanak minket beszélgetni.
Ki vagy mi ez a Williams?
Azt állítja, hogy az angol miniszterelnököt képviseli.
- Miről tárgyaltak? - Nem volt egyértelmű.
Passyban minden második ember kém. Senki nem elég jártas a feladatában?
Gyanítom, hogy a doktor a javunkra fordította az egész ügyet.
Természetesen.
Azt szeretné, hogy kapkodva és zavartan reagáljunk.
Nem épp ezt tesszük?
Mondja meg dr. Franklinnek, Franciaország garantálja Amerika függetlenségét,
ha háborút hirdetnek!
De azt nem garantáljuk, hogy így lesz.
Ha ragaszkodna a dologhoz...
Garanciákat vállalunk, de nem garantálunk semmit?
Pontosan. Most távozzon!
Tudjuk, miben mesterkedik.
Fogalmam sincs, miről beszél.
Nem ön az egyetlen, akinek besúgói vannak.
Azt hiszi, kirámolhatja a kincstárat és háborút indíthat anélkül, hogy tudnánk?
Uraim, bármit is csinálok... Már ha csinálnám...
azt a király beleegyezésével teszem.
Akkor ő miért nem szólt nekünk erről?
Olybá tűnik, a kérdésben ott a válasz.
Blöfföl.
Igazán?
Menjünk őfelséghez, és kérdezzük őt magát? Biztos vagyok benne, hogy nem bánná.
Úgy hallom, kiváló könyvtár van a Bastille-ban.
Hogy elfoglalják magukat a rabok.
Versailles garantálja Amerika függetlenségét
azzal a feltétellel, hogy háborút hirdetnek Franciaország és Anglia között.
Ez egy igencsak üdvözlendő pontja.
Nos, magam is így vélem.
Csakhogy, ha nem hirdetnek háborút...
Elnézést, hogyan?
Mi az ön aggálya?
Ha nem hirdetnek háborút, úgy a franciák tovább kereskedhetnek Angliával,
miközben a brit hadsereg gondoskodik a teljes pusztulásunkról.
Ezért aztán mit kér?
Garanciát.
A garanciáét?
Igen.
És milyen formában legyen ez a garantált garancia?
Az arany mindig meggyőző.
Mennyi arany?
Hatmillió livre.
Hatmillió livre-es kölcsön.
Hatmillió livre-es ajándék.
Mi adunk hatmillió livre-t, és ön...
Elköltöm.
Nos, azt akarják, hogy nyerjünk, nemde?
Jegyezze le, Temple úrfi!
Elég a badarságból, uram!
Mindketten tudjuk, mit beszélnek a király hintóiról.
De mi van a királyné hintóival?
Akkor tehát az a szándéka, hogy a szemembe hazudjon.
„Hazugság.” A legóvatlanabb szó, nagykövet úr.
Tagadja, hogy cselt sző a lázadókkal,
hogy Angliát megfossza jogos birtokától?
Megint. „Cselszövés.”
Irgalmas Isten, uram!
Nem látja, hogy Franklin mindkettőnkkel a bolondját járatja?
Nincs felhatalmazása a tárgyalásokra senkivel.
Akkor nem lehet oka aggodalomra, bármi is legyen a végeredmény.
- Bocsásson meg, uram, de... - A király hívatja.
Most azonnal?
Monsieur Stormont,
igazán sajnálom, hogy idő előtt véget kell vetnem a megbeszélésünknek.
Uram! Most rögtön választ követelek.
Mindketten hamarosan megkapjuk a magunk válaszát.
Napról napra vánszorognak a kis vállalkozásaink, nem igaz?
És akkor egy csapásra...
Nagyszerű fémmunka, felség.
Maurepas gróf és monsieur Necker elcsevegtek velem.
Igazán, felség?
Lázadó sereggel szövetkező királyság, amely trónfosztásra törekszik.
Hová vezet ez az eszme, ha egyszer elszabadul?
Senki nem látja előre a jövőt.
A sajátját semmiképpen.
A minisztereim tanácsára hagyatkozom.
Ha bennük nem bízhatok, milyen eszközöm marad?
Ön a király.
Minden eszköz a rendelkezésére áll.
Szeretném, ha szeretne a nép.
De azt nem hiszem, hogy a köztársaság túl jó ötlet.
Remélem, én sosem látok majd egyet sem.
Kössünk szövetséget az amerikaiakkal!
Tanítsuk móresre a brit marhákat egy életre!
Elégedettek magukkal?
Mit mondott neki?
Hogy egy háborút adóemelés nélkül is lehet finanszírozni.
Csak ennyit akart hallani.
Ez jó fényben tüntet fel minket, nem?
Igen?
Mi van rajtad?
Egy kis bosszú.
Ki az?
- Én vagyok, Temple úrfi. - Jöjjön be!
Igen.
Bocsánat a zavarásért! Jól megy a munka?
Majdnem kész.
Finom kézírása van, fiatalember.
Ki merem jelenteni, hogy szebb, mint a nagyapjáé.
Nem zavartam volna máskülönben,
de dr. Franklin már nyugovóra tért,
és bizonyos küldemények még az aláírására várnak.
Reméltem, hogy hajlandó a nevében aláírni.
- Természetesen. - Igen. Köszönöm!
Akkor mindenben megegyeztek?
Ha a Kongresszus jóváhagyja.
Igen.
Holnap teljes körű beszámolót várunk Versailles-ról,
különös tekintettel a szoknyákra.
Megteszek minden tőlem telhetőt.
„Odaadásom kedves apám iránt, akit kegyetlenül bebörtönöztek...”
Finom részlet.
„...mindazok elítélésére kényszerít, akik hazafinak vallják magukat, irtózva”...
A fiú irtózik tőle, mi?
„...a lázadástól, melyet ily törvénytelenül szítanak.”
A kisujjában van az árulás.
Gondolom, ezt bóknak szánja.
Ne feledd, nagyapa! Soha ne legyen rajtad a kalap...
Tartsam a hónom alatt. Igen. Igen.
Nem foglak kínos helyzetbe hozni.
Éljen Amerika!
Dr. Franklin, minő öröm önnel először találkozni!
Valahogy, Vergennes gróf, úgy érzem, mintha régi barátok lennénk.
Szokás, hogy az idelátogatók kardot viselnek.
Az ön esetében azonban jobb, ha eltekintünk tőle.
Legyenek szívesek követni, uraim!
Nem néz ki nagykövetnek.
Még paróka sincs rajta.
Hol van a kardja, dr. Franklin?
Az, aki felfedezte a villanyáramot, most felvillanyozott két kontinenst.
Engedje meg Beaumarchais-nak azt a kiváltságot, hogy elsők között
gratulálhasson Amerika új nagykövetének!
Elnézést kérek a nevünkben elszenvedett sérülésekért!
Már semmi szükség ezekre, de a hatásuk szenzációs.
Az Amerikai Egyesült Gyarmatok képviselője,
Monsieur Benjamin Franklin.
Felség, engedje meg, hogy bemutassam dr. Benjamin Franklint,
és unokáját, William Temple Franklint!
Felség!
Kérem, biztosítsa Kongresszusát a barátságomról, dr. Franklin!
Remélem, a szövetségünk...
mindkettőnk országának javára válik.
Felséged számíthat a Kongresszus hálájára,
és az elkötelezettségéhez való hűségére.
Akkor ezzel megvolnánk. Bien.
Megjegyezhetek valamit, felség?
Ha minden királyságon olyan elvek szerint uralkodnának, melyek az ön szívében élnek,
soha nem jöttek volna létre köztársaságok.
Nem ugyanezt mondtam én is?
Bien, docteur, mindketten behazudtuk magunkat egy társulásba.
Hazudtuk, monsieur? Csak eljövendő igazságot vetítettünk ki.
Itt vannak az amerikaiak!
Ne mondjon túl sokat! Meglehet, hogy elég fouineuse lesz.
Hogy milyen?
Kotnyeles.
Felség, megérkeztek az amerikaiak.
Felség, dr. Franklin.
Felség!
Mondja, dr. Franklin,
a bankár vagy az anglaise kártyára tegyek?
Az angol lapra soha nem bölcs tenni, felség.
Maga lesz a felelős.
Szívvel hazardírozza más pénzét, igaz?
Ha így is teszek, madame, a szándékom az,
hogy jótevőm javát éppannyira szolgáljam, mint a magamét.
És így két embert tegyek boldoggá.
Mit mondott?
Azt mondta, hogy a király pénzének elköltése két embert tesz boldoggá.
Üljön ide...
és mondja, melyik lapot tegyem!
Ha veszítek, beszélés lesz a férjemmel a szerződésük felől.
És ha nyer?
Talán én magam venni ágyút önnek.
Ez ám a kedvemre való játék!
Bocsásson meg!
Azt mondta, csak néhány ember.
Negyven, 50...
Okvetlenül ennyi italt kell adnunk nekik?
Ez egy befektetés, kedvesem.
Mibe?
Amerikába. Az egyezséget aláírták, most mind akarnak majd egy szeletet a tortából.
És kihez kell majd jönniük? Ahhoz, aki először volt ott.
Arra az emberre gondol, akit még nem fizettek ki?
Talán a király egy kicsit többet tud az ilyesmiről, mint ön.
A világ végre hallja a muzsikáját.
A világ? A szomszédaim talán.
Nem mintha érdekelné őket, ki komponálta.
Akkor tudatnia kell velük.
Az nem lenne helyénvaló.
Ha nem mondja el az embereknek, hogy ki is ön, akkor...
Akkor gondolnak, amit akarnak.
Madame, a végén még amerikait faragok magából.
Figyelem!
Figyelmet kérek!
Mesdames et messieurs.
Hölgyeim és uraim,
ma este mindent két nyelven mondok.
Mert királyunk hivatalossá tette, amiről mindig tudtuk
a szívünk mélyén, hogy igaz.
Hogy Franciaország sokat látott lelke,
és Amerika fiatalos szelleme között,
olyan kötelék, barátság és megértés van,
amelyet nem szakíthat el semmi.
A barátságra!
A szabadságra!
A franklinségre!
Ahogy óhajtja, madame.
Végre főnév lett belőlem.
Mi az ott magánál?
Egy üres pohár.
Ezt orvosolnunk kell!
Hé! Ide!
Tűnés!
Igyunk arra, amit csinál!
Beszélnünk kell!
Parancsoljon!
Mik a fiú szándékai?
Temple-re gondol?
Milyen tekintetben?
A lányommal.
Nos, a legmélyebb tisztelettel viszonyul hozzá.
Akkor egyeztessük a feltételeket!
Szeretném nyélbe ütni, mielőtt a lányom túl öreg lesz.
Ön azt javasolja...
Legyen saját szövetségünk! Ha érti, hogy mondom.
Nagyon bölcs.
Szóval beleegyezik?
Semmi sem tehetne boldogabbá engem vagy az unokámat.
Erre igyunk!
És Madame Brillon?
Mi van vele?
Ő is támogatja az egyesülésünket?
Amiatt nem fájdítjuk a fejünket.
No, és mit mondott ön erre?
Hogy eljött az idő a megegyezésre,
és ha nem így tesznek, mindkét nemzet szenvedni fog.
Ez késztette őket aláírásra?
És akkor találkozott a királynéval.
Ön mindig a dolgok kellős közepében van.
Mit fog tenni ezután?
Ezt.
Fiam!
Mademoiselle!
Nagyapa, mi...
Ez a dicsőséges szövetségek napja.
Mr. Temple éppen most mesélte.
Temple ragyogó fiú.
Maga ragyogó leány.
Ragyogó párt alkottok, én pedig elmegyek hugyozni.
Iszákos!
És ön, uram, egy átkozott gazember, bárki legyen is.
Irgalmas Istenem!
Nem, csak John Adams Massachusettsből.
Mr. Adams, mit keres maga itt?
Ezt én is kérdezhetném magától.
Én igyekszem...
Most hoztam tető alá...
A segítségemre küldték?
Nem, uram.
A helyére.
A feliratot fordította: Binder Natália