Efter 15 år som journalist har jag lärt mig vikten av
en fängslande rubrik.
Det här är min: "Lokal kvinna, 37, förstör sitt eget liv."
För fem år sedan slängde Nell Serrano bort en lovande karriär
och flyttade till London för en man.
Jag sover.
Hon satsade allt på kärleken tills den sparkade henne i arslet.
Nu är hon tillbaka och undviker att bli uttorkad.
Men vem behöver en lovande karriär...
...ett sagolikt bröllop,
eller rena underkläder när man kan ha bikinibyxor?
Igen.
Som tur är min konstiga rumskompis från nätet väldigt avslappnad
och inte alls passivt aggressiv.
GÅ UT MED HUNDEN!
Han tvingar mig ut med hunden. Han är en blyg bajsare.
Hunden alltså. Äckligt.
Det gjorde mig sen första dagen tillbaka på jobbet,
men jag fick den sista parkeringsplatsen. Det ser ljusare ut.
Förlåt.
Jag behöver städa bakluckan.
Mer om denna pågående katastrof när den utspelar sig.
Inte lycklig än - Inte redo än Inte gift än - Inte fri än
Inte nöjd än - Inte där än Inte rik än - Inte klar än
Inte vuxen än
Du är sen.
Jag sa till alla att din mobil går på engelsk tid
och att du donerat blod. Bete dig vingligt.
Eller bakfullt? Tänk om jag är bakfull?
- Jag skaffade dig en blomma. - Till mitt gamla jobb?
- Och pennor till födelsedagen. - För att jag är äldre.
- Sportsektionen. - Längre bort.
Nej. För att jag älskar dig.
Stjäl inget, tjejer.
- Du är inte min chef. - Sant.
- Men jag är din chef. Konstigt, va? - Det är konstigt att nån av er
är chef för nån alls.
Tekniskt sett är hon chef för livsstilsektionen,
- så det räknas inte. - Ursäkta mig!
Jag är mr Metro. Jag editerar en serie om förändringar i zonindelningens stadgar.
Borde du inte vara på mötet om...
Jag gissar sandaler.
Du, din subba...
Jag är sen till ett möte om sandaler.
- Kaffe sen? - Ja.
Var placerar du mig? Stadssektionen? Brott?
De dödas sektion.
Ska jag skriva dödsrunor?
Här är ditt nya kontor.
Jag erkänner, det är en garderob.
Så generöst.
Du måste börja nånstans, Nell.
Börja här, din första dödsruna.
Monty Waxberg.
En musiker du kanske känner till för hans kändaste jingel,
-"Mums mums bubbelgums" -sången. - Jag hatade den som barn.
Döm inte personen efter jingeln.
Alla har en historia. Du ska hitta den.
Rör inte röret, förresten. Du får brännskador.
Jag bjuder. Vänta lite.
- Här. Ge mig den. Jösses. - Okej.
Det är därför jag älskar dig. Du kan fortfarande festa.
Din tuta är sönder.
För att den är en bröstpump.
Minns du när mina bröst var till för att blottas?
Nu ska de mata folk. Vad hände mig?
Du blev en tuff arbetande mamma
som har tillverkat två av mina favoritsmåttingar.
Jag borde varna dig,
Tilly vill alltid bära klänningen från bröllopet till skolan,
ifall det är triggande.
Strö salt i såren, Tilly.
När du är redo att prata om Phillip
har jag fula saker skrivna i min dagbok
- som jag gärna delar med dig. - Jag vill inte göra det.
Vet du vad jag vill på min födelsedag? Jag vill festa som innan
och låtsas att jag inte är bakfull i tre dagar.
- Okej? - Okej.
Åh, Gud. Nej. Göm mig.
- Nej. Göm mig. - Va? Varför? Var? Vadå? Vem?
Det är Skotska tejpen.
Du kan inte kalla henne för det längre.
Lexi är din chef nu.
Det låter galet, men vi har faktiskt blivit...
- Du får på käften. - ...arbetskompisar.
Va? Vi hatar henne.
Jag vet. Förlåt.
Hon har jobbet för att hennes pappa äger tidningen
och halva Pasadena.
Ja, hon är lite rik och konstig.
Hon tror att Old Navy är en sektion i armén.
Men som jobbande mamma är det svårt att träffa andra jobbande mammor.
Va? Nej. Tina från Metro då?
Hon pratade alltid om sina barn. Det var sött.
De var dockor.
Alla är oroliga för Tina.
- Hej, Tina. - Hej.
Vad är det här?
Det var inte nödvändigt.
Hoppas den här inte har körsbär.
Karamellfyllning.
Studerade du i Stanford?
Ja. Varför äter du chokladen jag köpte till min flickvän?
Jag fyller år.
- Jag trodde de var till mig. - Nej.
Äckligt. Jag åker till San Diego för att hälsa på min tjej, utan choklad.
Kom ihåg att gå ut med Arthur
och använd komposterbara påsar. Be inte hunden hålla sig.
Om du höjer värmen över 20 grader
- piper min telefon. - Aj, aj, kapten.
- Har du några födelsedagsplaner? - Ja.
Jag ska ha en enorm fest och tänkte skaffa öltunnor och ett reggaeband.
Vi festar där bredvid din motionscykel.
Nej. Vi har en överenskommelse.
Enligt hyreskontraktet måste alla gäster godkännas...
- Skämtar du? - Naturligtvis.
Har du Aspergers eller nåt?
Det har jag.
Har du? Herregud, förlåt att jag sa så.
Det har jag inte. Trodde du jag har Aspergers?
- Ja, typ. - Det har jag.
Okej, ha en bra helg.
Tack.
Oj, 14 dollar för en cocktail.
På min tid tillverkade vi LSD i badkaret och gav bort det gratis.
Jag saknar 90-talet.
Vad gör du med näsan fast i mobilen?
Jag undrade om min före detta fästman skulle bry sig om
att gratulera mig på födelsedagen, men inte än...
Vet du hur man kommer över nån?
Man ligger under nån annan.
Fint. Tack för de visa orden.
- Hej! - Där är hon, födelsedagstjejen!
- Ja. - Hej.
Du förbjöd presenter, men vi gick via bensinstationen
och köpte nåt smått.
Hörni.
Kondomer och skraplotter?
- Du kommer att ha tur i år. - Ja!
Och vi ska ha kul ikväll oberoende av vem som kommer, så...
Vem annan kommer?
Hej, vännen. Ursäkta förseningen.
Jag hoppas det inte är konstigt att jag tränger mig på.
Nej, inte alls. Vi är ju medarbetare.
Inte direkt "med".
Jag skämtar.
-Även om det är sant. Jag är din chef. - Visst.
Du ska veta att jag strävar efter att vara en annorlunda chef än min pappa.
Han var så distanserad och aningslös.
Då jag skadade mig under kvalet till olympisk dressyr lärde jag mig
att man bara är så stark som hästen man rider.
Och ni är min häst.
- Du, Lexi. -Är jag konstig och bortskämd igen?
- Ja, när du kallar oss din häst. - Därför behöver jag dig.
Jösses, det påminner mig.
En helg när våra familjer var i karantän tillsammans...
Karantän tillsammans?
- Ja. - Ja, och det var så kul.
Många trivdes inte med pandemin,
men jag frodades.
En kväll när Sam och jag drack lite le sauvignon blanc
var hon mycket ärlig gällande intrycket jag kan ge.
Och...
jag är tacksam att jag har en sån vän i mitt liv.
Jag finns här.
Det är väl okej att hon är här?
- Absolut. Visst. - Ja.
Jag hade nog inte insett att ni var riktiga vänner.
- Jag vet. - Det gör inget.
Men vi måste göra om det här.
- Då gör vi det. - Okej.
Jag har två biljetter till The Underground på lördag.
Det är 80-tals balkväll.
Jag kan bära min bröllopsklänning och du din brudtärneklänning.
- Vi kan lika gärna använda dem. - Gärna.
Men jag har andra planer på lördag.
- Planer med Lexi. - Ja, det stämmer.
Vi klarade det nästan. Det var nästan så.
En applåd för Dennis och Skotska tejpen!
- Skotska tejpen? - Ja. Smeknamnet vi gav dig.
Ett internt skämt bland gamla vänner.
- Nell, sakta ner lite. - Varför? Kom igen.
Skotsk tejp för att du är dryg. Vi trodde också att du var skotsk.
Du skrek som om du var i Braveheart. "Skotsk" sa jag genast.
Kom igen. Du tycker det är roligt, va?
Jag är inte den enda!
Ja, visst. Jag ska hämta min väska.
Okej! En till omgång med drinkar.
"Om du läser det här har kylskåpet stått öppet för länge."
Herregud.
Hur hamnade jag här?
Det är sant.
Man vet aldrig vart livet för en.
Kom inte närmare. Jag dödar dig.
Det lönar sig inte. Jag är redan död.
Kom du för att döda mig?
Snälla, gör det inte.
Nej, jag tänker inte döda dig.
Jag heter Monty Waxberg.
Mums mums bubbelgums Åh, så saftigt och kul
Monty Waxberg skriver sånger du älskar att sjunga
Nej. Jag ser inte döda personer. Nej.
Det är nog chiliostpommesen, tårtan,
cocktailarna och tuggummit jag åt.
Lugna dig, Keith Richards.
Du kan inte säga nåt för du är inte verklig.
Jag tänker låsa in mig på rummet, och stapla en massa lådor framför dörren.
Inte för att jag tror att du är verklig, utan för att jag behöver träna.
När jag vaknar på morgonen är du borta. God natt!
God morgon.
Stanna där. Hur kom du förbi lådorna?
Ingen aning. Det är första gången jag är död.
Jag har inte behövt kissa sen jag dog, och det har gett mig mycket fritid.
- Sällskap. - Stig på.
Är du okej? Jag kom hem och hörde dig skrika.
Du ser inte...
- Jag är okej. - Bra.
Kan du städa vardagsrummet? Det ligger kondomer där.
Ja. Jag hämtade ju den här.
Okej, bra.
En intressant sak.
Bara du ser mig.
- Nej! - Ja.
Nej!
Vad är det som händer?
Det här händer inte. Herregud.
Jag har varit nere på sistone, och kanske lite deprimerad.
Jag har inte tagit hand om mig, och borde kanske motionera mer.
Okej. Vi kan väl ta en cykeltur?
Nej tack. Jag behöver luft.
Hej, Siri. Messa Sam.
Ursäkta att jag drack för mycket igår. Kan vi ta en kaffe senare?
Du vill inte äta här.
Två ord: kacker och lackor.
Nej!
Kör!
Nell! Ut ur bilen. Den här killen dödade mig.
- Va? - Jag skämtar. Det var prostatacancer.
Sluta följa mig!
- Det räcker! Hur får jag dig att sticka? - Jag vet inte.
Jag vet inte vad jag gör här.
Inga regler, inga instruktioner. Det är dåligt ordnat.
Jag har sett filmer.
Det finns säkert magiska ord som får dig att gå vidare.
"Jag frikänner dig från ditt struliga liv.
Gå mot ljuset, Carol Anne!"
Mitt struliga liv?
Ja. Ditt struliga liv.
Jag har skrivit om dig, och du är en död, två gånger frånskild,
wannabe-musiker vars jingel fick mig att hata tuggummi.
Och du då?
Efter ett dygn ser jag att du inte har nåt att skryta om.
Du dricker för mycket.
Du är avundsjuk på folks lycka.
Och du springer ifrån alla svårigheter i livet.
Nej, jag tänker inte psykoanalyseras av en döing.
Där ser du? Du springer undan.
Det gör jag int... Nej.
Fantastiskt, tack. Jag missade Sams samtal.
Hej, jag fick meddelandet. Kvällen igår spårade ur.
Det var lustigt när vi inte gillade Lexi,
men hon var en bra vän för mig när du var borta.
Hon är också chefen. Om jag var du skulle jag tänka på att be om ursäkt.
Hursomhelst, vi pratar sen.
Vad tänker du göra nu?
Va?
Oj, vilket kontor, Lexi.
Hästen som bockade av mig, Todd.
- En påminnelse om mina misslyckanden. - Oj.
Vad kan jag göra för dig?
Jag ville ge dig lite munkar som ursäkt.
Jag visade inte min bästa sida igår och ville be om ursäkt.
Jag lovar att vara mer professionell.
- Stal du dem från fikarummet? - Nej. Hurså?
Vissa är påbörjade, och det står "fikarummet" på lådan.
Då gjorde jag det.
Okej, förlåt. Hejdå.
Det var ingen uppriktig ursäkt.
Du har uppenbarligen nåt att säga mig, så var en journalist.
Berätta historien.
Det är ingen bra idé.
Jag har en idé.
Vi tar 30 sekunder var
och berättar exakt vad vi tänker om varandra,
utan några följder, okej?
Jag börjar.
Du är ett slarvigt fyllo.
Oj. Det var direkt.
Jag anser att ditt förhållande till din häst är opassande.
Den där tröjan ser billig ut.
- Jag åt av munkarna. - Du jobbar fortfarande på en dagstidning.
Det gör du själv.
Jag kom på din fest fastän jag visste att du inte ville det.
Du är inte bra nog för att vara Sams vän.
När Dennis bad mig anställa dig sa jag nej.
Du gav upp karriären för en kille.
Ska jag plocka upp spillrorna när det skiter sig?
Jag ändrade mig när Sam sa att du inte mådde bra
och behövde en chans.
Jag anställde dig för henne.
Men jag är din chef. Om du inte presterar
åker du härifrån. Då spelar vännerna ingen roll.
Bra att veta.
Det här spelet var inte roligt.
Det är roligare med familjen.
-Är du här? - Ja.
Jag stänger ögonen och hoppas vara i Madrid när jag öppnar dem.
Varför denna min?
Av nån dum orsak trodde jag att jag skulle komma hem
och fortsätta där jag slutat,
men allt har förändrats,
och jag känner mig distanserad från alla.
Vad ska vi göra då?
Sitta här och tycka synd om dig i all evighet?
Är jag i helvetet?
- Om du är med mig, troligtvis. - Herregud.
Jag orkar inte lyssna på ditt gnäll längre.
Endera kväver jag dig med kudden eller så går vi ut.
Kväv mig.
Det här är idiotiskt.
Vad gör vi här? Ska vi dela en bruschetta?
Du behöver inte de där.
Det känns som att alla stirrar på mig och undrar vad som är fel på mig
och varför jag är ensam på en så vacker plats.
Låt mig berätta nåt.
Jag var ett underbarn på pianot.
Jag flyttade till Kalifornien under Summer of Love
och jag skulle skapa otrolig musik.
Men sen skrev jag "Mums mums"...
- Sjung inte. - Jag vet. Det är pinsamt.
Jag ville göra mycket mer.
Jag blev arg.
Jag stötte bort folk, men till slut drog jag huvudet ur arslet
och insåg att det fanns folk runtomkring mig
som levde sina liv
utan att bry sig om vad livet borde vara,
utan om vad det är.
När jag fattade det förändrades allt.
Se på den där kvinnan där.
Hon är inte självmedveten,
hon njuter bara av livet just nu.
Det här behövs inte.
- Vilket? - Att leka "Kommande julars ande"
för att förändra mig
så jag inte blir ensam och klär mig i ett fult turkost halsband.
Eller så bär du det
för att din make köpt det till dig i Spanien till årsdagen.
-Är hon din fru? - Ja.
Herregud.
Förlåt mig.
Jag ställer alltid till det för mig.
- Jag är en röra. - Det är du.
- Tack. - Men det är okej.
Det var jag också.
Innan Cricket.
Jag önskar jag kunde säga en sista gång hur vacker hon är.
Okej.
Ursäkta, jag hoppas det inte är för konstigt,
men jag tyckte att nån borde säga hur vacker du är ikväll.
Så uppfriskande.
Tack.
Jag gillar ditt halsband.
Jag fick det av min make.
Det är lite skrikigt, men det får mig att tänka på honom.
Det här är väldigt olikt mig,
men vore det konstigt om jag bad dig dela ett glas vin med mig?
Bara om det är tequila.
Sätt dig.
Jag heter Nell.
Jag heter Cricket.
Stig på.
- Hej. - Jag skaffade mer bajspåsar
till Arthurs behov, så att du alltid är förberedd.
Tack.
Var det nåt mer?
Tekniskt sett kallas det inte Aspergers längre.
Det kallas autismspektrumtillstånd.
Det är olika för olika personer,
men jag behöver strukturer och rutiner.
Det finns ett rätt sätt att göra saker på, och det finns fel sätt,
inte mycket där emellan.
Som med bajspåsarna.
Tja, ja.
Men jag är miljöadvokat. Det är att ta ansvar.
Världen brinner just nu.
Visst.
Och,
jag vet att jag kan vara svår att bo med ibland,
det har jag fått höra.
Det har sagts om mig med, så kanske vi passar ihop.
Ha en bra dag.
Vilka är markörerna för att ha levt ett gott liv?
Vi försöker beskriva liv med en mening. Hon var en framgångsrik journalist.
Han var en gammal vän och ny chef.
Hon var en arbetande mamma.
Det är för många pussar.
"Han var Mums mums bubbelgums-killen."
Sanningen är att ett liv inte kan beskrivas med en mening.
Vi är inte där vi borde vara,
men jag har en plan. Det tar bara lite längre...
Livet är komplicerat.
Tack, pappa.
Folk är inte alltid som vi tror.
Förlåt Puss och kram
Sanningen är att vi alla är under arbete,
och likaså våra relationer.
De gamla vi försöker behålla.
Och ibland, om vi har tur,
överraskar de nya oss.
Hej.
Är du redo att rocka fejset av dig?
Om jag är.
Kom igen.
- Jag ska berätta för dig. - Gör det.
"Och eftersom, som Monty Waxberg ansåg,
man aldrig vet vart livet för en,
öppna upp ditt hjärta och lyssna.
Alla har en historia.
Man måste bara ta sig tid att ta reda på den."
Om jag kallar den bra startar du ett fackförbund,
så jag publicerar artikeln istället.
- Visst. - Okej.
Låt inte orden stiga åt huvudet, gamling. Jag försöker behålla jobbet.
Han tog inte ens farväl. Så oförskämt.
Du, jag mejlade dig ditt nya uppdrag.
En kvinna med en dim sum restaurang i Chinatown.
Jag börjar på.
Hej.
Döden har gjort mig ärlig. Din naturella deodorant funkar inte.
Varför är du inte gift?
Klockan tickar.
Undertexter: Hanne-Marie Pöysä